АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9215/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1363/17Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Гальонкіна С.А.,

При секретарі: Радько О.М.

За участю: відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

07 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з цим позовом. Підстави позовних вимог вмотивовував тим, що 15 червня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 5300 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення умов договору та виконання своїх зобовязань утворилася заборгованість станом на 30 вересня 2016 року в сумі 45002 грн. 66 коп., розмір якої позивач просить стягнути.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45002,66 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_5 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що вона не мала можливості звернутися з заявою про застосування строку позовної давності. Вказує, що прострочена заборгованість утворилася станом на 31 січня 2013 року, а до суду позивач звернувся у вересні 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Наголошує на відсутності підстав вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Апелянт вказує на те, що згідно умов договору розмір кредиту становив 1200 гривень, а не 5300 грн., внаслідок чого відсутні документально підтверджені обставини виникнення заборгованості в сумі 45002 грн. 66 коп., як зазначено у розрахунку.

Зазначає, що позивачем не надано докази ознайомлення відповідача саме з наданими у додатках до позову умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково, за наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи у їх сукупності і не заперечується відповідачем, що 15 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (нині ОСОБА_5) Н.М. був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

З заяви (а.с.7) вбачається, що Банк надав відповідачу кредит в сумі 1200 гривень ( подальшим його збільшенням згідно розрахунку заборгованості).

Відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», місцевий суд дійшов висновку про доведеність факту невиконання відповідачем умов договору та наявності заборгованості, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку складає: 45002 гривні 66 коп., що складається з: 4827 гривень 38 копійок заборгованості за кредитом; 34650,72 гривень заборгованості на процентами на прострочену заборгованість, 105,39 грн. відсотків на поточну заборгованість; 2619,17 гривень заборгованості за штрафом, 2800 грн. нарахованої комісії та пені.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині застосування строків позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач була своєчасно належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, призначений на 16 березня 2017 року (а.с. 55).

Окрім цього, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони (правова позиція ВСУ у справі №6-25цс15 від 18 березня 2015 року).

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (правова позиція ВСУ у справі 6-246цс14 від 11 лютого 2015 року)

Відповідач до ухвалення рішення судом першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності не зверталася.

В частині доводів апелянта з приводу того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом був вчинений 18 лютого 2014 року.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У довідці про умови кредитування сторони визначили, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% залишку заборгованості.

Тобто, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

( правові позиції ВСУ у справі №6-2520цс15 від 06 квітня 2016 року, справі №6-14цс14 від 19 березня 2014 року).

Термін дії картки, виданої при укладенні договору між сторонами визначений до квітня 2015 року.

З даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 07 листопада 2016 року, тобто в межах трьохрічного строку загальної позовної давності., враховуючи, що початок строку позовної давності розпочався після здійснення чергового платежу -18 лютого 2014 року. який здійснений також в межах строків позовної давності з дня виникнення заборгованості. Після здійснення кожного чергового платежу початок строку позовної давності розпочинається спочатку( ст. 264 ЦК України)

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості висновків місцевого суду в частині розміру заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції довідки вбачається, що при обслуговуванні кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт як у сторону збільшення, так і зменшення.

З виписки операцій по кредитній картці вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами у збільшеному кредитному ліміті, чим визнала умови договору при розмірі кредиту 5300 грн.

Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії ( правова позиція ВСУ у справі №6-50цс15 від 24.02.2016).

Відповідач не заперечує факту отримання ним кредитних коштів та користування ними упродовж дії картки.

Згідно умов кредитування, наданих позивачем у підтвердження позовних вимог, сторони визначили, що базова відсоткова ставка за користування кредитом після пільгового періоду становить 2,5% у місяць та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Згідно розрахунку (а.с. 4-6) заборгованість за кредитом становить 4827,38 грн.

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У законодавстві вживаються формулювання «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконувала належним чином умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 30 вересня 2016 року згідно розрахунку позивача склав: заборгованість за кредитом 4827,38 грн., за відсотками 34756,11 грн., за пенею та комісією 2800, штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2119,17 грн., що в сумі становить 45002,66 грн.

Розмір заборгованості в частині несплаченого тіла кредиту та нарахованих відсотків підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем.

Вирішуючи питання за позовними вимогами про стягнення пені, комісії та штрафу, колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція ВСУ у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року).

Умовами договору передбачено два види пені за одне і те ж правопорушення, що не відповідає нормам закону в частині цивільної відповідальності, оскільки створює подвійне накладення стягнення на боржника.

З розрахунку наданого позивачем встановлено, що ним були нараховані комісія та пеня у розмірах 100 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 гривень другий місяць поспіль і більше, в сумі 2800 гривень, які не передбачені умовами договору, а тому стягненню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню за порушення строків погашення заборгованості підлягає визначений умовами договору штраф у розмірі 500 + 5% суми позову (заборгованість за кредитом та відсотками) , який становить: 500 грн. + 1979,17 грн. = 2479 грн. 17 коп.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про зміну рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 рокув частині розміру стягуваної заборгованості за кредитом, яка з наведеного вище обрахунку становить 42062 грн. 66 копійок ( 4827,38 грн. заборгованість за кредитом, 34756,11 грн. заборгованість за відсотками, 2479,17 коп. штрафні санкції за невиконання зобов?язання) та компенсації судових витрат.

Судові витрати позивача підлягають компенсації відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, і становлять 1240 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року - змінити в частині розміру стягуваної заборгованості за кредитом та компенсації судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42062 грн. 66 коп. та судові витрати у розмірі 1240 грн. 20 коп., а всього 43302 грн. 86 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1