Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконуючого обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення та державних актів, зобов'язання повернути земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що п. 13 рішення Кіровоградської міської ради № 4106 від 19 жовтня 2010 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок» надано ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність в районі АДРЕСА_1 площею 0,22 га. Рішенням Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 (в районі автодрому)» затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,22 га, по АДРЕСА_2 (в районі автодрому) в м. Кіровограді безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки від 12 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 1 000 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); щодо земельної ділянки площею 1 200 кв. м для ведення садівництва.

Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради 01 лютого 2011 року надано висновок по проекту землеустрою за умови внесення змін до містобудівної документації, оскільки згідно Генерального плану м. Кіровограда земельна ділянка віднесена до території зелених насаджень загального користування. Виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда вказував, що порушено порядок розроблення проекту землеустрою, вимоги висновку не виконані і він є нечинним, рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року є недійсним, оскільки генеральним планом м. Кіровограда, що затверджений рішенням Кіровоградської міської ради № 627 від 12 вересня 2000 року, землі в районі АДРЕСА_2 у м. Кіровограді, в тому числі й спірну земельну ділянку, віднесено до території зелених насаджень загального користування, які не можуть бути передані у приватну власність.

Враховуючи викладене, виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави просив: визнати недійсним рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 (в районі автодрому)»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; зобов'язати ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 000 кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 205 144,38 грн., шляхом складання акта приймання-передачі; зобов'язати ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 200 кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 2 022,54 грн., шляхом складання акта приймання-передачі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 (в районі автодрому)». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 000 кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 205 144,38 грн., шляхом складання акта приймання-передачі. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 200 кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 2 022,54 грн., шляхом складання акта приймання-передачі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року, прийнятим з порушенням порядку розроблення проекту землеустрою, визначеного ст. 118 ЗК України, всупереч Генеральному плану м. Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради № 627 від 12 вересня 2000 року, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до статей 20, 83 ЗК України, без проведення державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність, ОСОБА_3 незаконно передано земельні ділянки, які віднесені Генеральним планом до територій зелених насаджень загального користування, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі та для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі, які розташовані по АДРЕСА_2 (в районі автодрому) в м. Кіровограді.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України про порушення вимог законодавства прокурору стало відомо за результатами проведеної перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів у Кіровоградській міській раді, проведеної на підставі опрацювання публікацій ЗМІ, які надійшли з прокуратури області 16 січня 2015 року.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що п. 13 рішення Кіровоградської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок» № 4106 від 19 жовтня 2010 року надано ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність в районі АДРЕСА_2 (в районі автодрому) у м. Кіровограді, площею 0,22 га, з яких: площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,12 га для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі (том 1 а. с. 6).

Пунктом 1 рішення Кіровоградської міської ради «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 (в районі автодрому)» № 786 від 14 вересня 2011 року затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,22 га по АДРЕСА_2 (в районі автодрому) у м. Кіровограді безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки.

Пунктами 2, 3 зазначеного рішення передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 (в районі автодрому) у м. Кіровограді, загальною площею 0,10 га (у тому числі по угіддях: 0,10 га землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови; та загальною площею 0,12 га (у тому числі по угіддях: 0,12 га землі садів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення (том 1 а. с. 7).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки: серія НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серія НОМЕР_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва (том 1 а. с. 8, 9).

Судом також встановлено, що в проекті землеустрою міститься висновок управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 01 лютого 2011 року, в якому управління не заперечує проти відведення ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,22 га, по АДРЕСА_2 (в районі автодрому) у м. Кіровограді для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва за умови внесення змін до містобудівної документації (згідно Генерального плану м. Кіровограда територія зелених насаджень загального користування), тобто надання Кіровоградською міською радою даної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, внесення змін до містобудівної документації, а саме: до Генерального плану міста Кіровограда (том 1 а. с. 13).

У листі заступника начальника управління містобудування та архітектури-начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13 березня 2015 року, адресованому виконуючому обов'язки прокурора м. Кіровограда, зазначено, що відповідно до Генерального плану м. Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міської ради № 627 від 12 вересня 2000 року, спірна земельна ділянка відноситься до території зелених насаджень загального користування (том 1 а. с. 10).

Віднесення спірної земельної ділянки до території зелених насаджень загального користування підтверджується викопіюванням із Генерального плану м. Кіровограда та викопіюванням із плану зонування території м. Кіровограда (том 1 а. с. 11, 12).

У листі заступника начальника управління - начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13 березня 2015 року зазначено, що згідно з планом зонування м. Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міськради № 2456 від 17 вересня 2013 року територія (в районі автодрому), на якій розміщена спірна земельна ділянка, що надана ОСОБА_3, відноситься до підзони садибної житлової забудови в межах санітарно-захисних зон, проте відповідні зміни до містобудівної документації внесені не були.

Зміни до Генерального плану м. Кіровограда щодо земельних ділянок у районі АДРЕСА_2 (район автодрому) у м. Кіровограді у встановленому законом порядку не вносились.

Листом виконуючого обов'язки начальника Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області від 23 березня 2015 року повідомлено, що відповідно до Генерального плану м. Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради № 627 від 12 вересня 2000 року, земельні ділянки, передані у власність громадян на підставі рішень Кіровоградської міської ради, в тому числі і № 786 від 14 вересня 2011 року, знаходяться на територіях зелених насаджень загального користування, про що свідчить інформація Кіровоградської міської ради та викопіювання з Генерального плану м. Кіровограда, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 83 ЗК України у частині заборони передачі у приватну власність земель загального користування (том 1 а. с. 161).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України суди повинні з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави з вищезазначеним позовом. Це право пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Разом з тим, заявляючи клопотання про застосування строку позовної давності представник ОСОБА_3 вказував, що прокурору було відомо про оскаржуване рішення, оскільки відповідно до витягу з протоколу № 13 засідання сесії Кіровоградської міської ради від 14 вересня 2011 року на ньому був присутній старший помічник прокурора м. Кіровограда.

Проте, вказані обставини судом залишено поза увагою та не спростовано належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов'язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у застосуванні строків позовної давності, не обґрунтував свої дії відповідними підставами.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська