У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05 липня 2007 року по 14 січня 2013 року вона працювала на різних посадах у державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство». При звільненні із нею не проведено повного розрахунку. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року, що набрало законної сили, з відповідача на її користь стягнуто додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 12 686 грн. 48 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 15 січня 2013 року по 28 березня 2013 року у розмірі 2 956 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Посилаючись на те, що зазначене рішення суду виконано лише 25 серпня 2015 року, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 29 березня 2013 року по 25 серпня 2015 року у розмірі 27 028 грн. 33 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 березня 2013 року по 25 серпня 2015 року у розмірі 27 028,33 грн. з урахуванням утримуваних податків. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не провів остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_3, у зв'язку з чим належні їй суми були стягнуті рішенням суду, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів лише 16 лютого 2017 року, тому ОСОБА_3, яка звернулася до суду із даним позовом у березні 2016 року, строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, не пропустила.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 05 липня 2007 року по 14 січня 2013 року ОСОБА_3 працювала на різних посадах у державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство».

При звільненні із нею не проведено повного розрахунку. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року, що набрало законної сили, з відповідача на її користь стягнуто додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 12 686 грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 січня 2013 року по 28 березня 2013 року у розмірі 2 956 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Зазначене вище рішення в частині стягнення додаткової вихідної допомоги за колективним договором та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виконано 25 серпня 2015 року, а в частині відшкодування моральної шкоди - 16 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Суд апеляційної інстанції не врахував того, що ухвалою господарського суду Одеської області від 11 липня 2003 року порушено провадження про банкрутство державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Виходячи з положень ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на вимоги про відшкодування моральної шкоди поширюється дія мораторію і вони можуть бути задоволені після зняття цього мораторію.

Апеляційний суд, також дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_3 не пропустила строку звернення до суду, оскільки не врахував того, що перебіг тримісячного строку звернення до суду починається від дня виплати колишньому працівникові саме належних йому при звільненні сум, а не присудженої судом до стягнення моральної шкоди.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська