Номер провадження 2/754/3917/17
Справа №754/4505/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.02.2017 року по АДРЕСА_1 відповідач пошкодив його автомобіль Фольксваген Поло д/н НОМЕР_1, шляхом нанесення гострим предметом бічних проколів чотирьох шин. Крім того, відповідні обставини підтверджується висновком по матеріалам перевірки ЄО № 11951 від 21.02.2017 року та записами з камер відеоспостереження. Розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу, становить 5 600, 00 грн. Вищевказана майнова шкода заподіяла позивачу душевних та психологічних страждань, порушено звичний стан життя у зв'язку з пошкодженням та тимчасовою неможливісю користуватися транспортним засобом. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5 600, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 300 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640, 00 грн.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у позові.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2017 року по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 пошкодив автомобіль Фольксваген Поло д/н НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_3 шляхом нанесення гострим предметом бічних проколів чотирьох шин.

Факт завдання відповідачем шкоди підтверджується Висновком по матеріалам перевірки ЄО № 11951 від 21.02.2017 року, відповідно до якого гр. ОСОБА_2 неодноразово попереджав власника автомобіля «Фольксваген Поло» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3, щоб він не ставив автомобіль на проході, але останній на зауваження не реагував. Після чого, гр. ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_3 шкоду, проколовши колеса автомобіля.

Крім того, обставини викладені у висновку від 21.02.2017 року повністю підтверджуються відеозаписом з камер відеоспостереження, який був долучений стороною позивача до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до наданих позивачем документів розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу діями відповідача, становить 5 600, 00 грн., що підтверджується рахунковою квитанцією № 398248.

Оскільки відповідачем не доведено, що шкоду заподіяно не з його вини, тому суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягають стягнення матеріальні збитки у розмірі 5 600, 00 грн.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази, електронні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Але під час розгляду судом справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження отримання ним моральних чи фізичних страждань саме від протиправних дій відповідача.

А тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомугу, то слід зазначити наступне.

Як встановлено при розгляді справи, між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_1 14.03.2017 року був укладений Договір про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства.

Інтереси позивача у судових засіданнях представляв адвокат ОСОБА_1

28.03.2017 року позивачем у відповідності до Договору про надання правової допомоги від 14.03.2017 року було сплачено гонорар 800 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 577/з9.

Відповідно до розписок від 01.08.2017 року та 04.09.2017 року позивач сплатив адвокату ОСОБА_1 грошові кошти за правову допомогу в розмірі 1 000, 00 грн. та 500, 00 грн. відповідно.

Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правничої допомоги, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, належним доказом оплати позивачем гонорару на рахунок адвоката є квитанція № 577/з9, оскільки розписки не являються фінансовим документом та не є допустимим доказом для підтвердження оплати гонорару за правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума в розмірі 800, 00 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 5600,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 800, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 02 січня 2018 року

Головуючий: