Справа № 729/105/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря Шлапак Н.А.

позивача- відповідача - ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачів - позивачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів- позивачів : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новобасанської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину майна на праві сумісної власності та на 1/4 частину майна в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Новобасанськоїсільської ради про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область, що належить йому на праві сумісної власності та про визнання права власності на ? частину вказаного будинку по праву спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_8, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті останньої відкрилася спадщина на ? частину вищезазначеного нерухомого майна. Станом на 15.04.1991 разом він проживав разом з матірю в даному будинку за вищевказаною адресою що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новобасанської сільської ради. Дана довідка видана на підставі по господарської книги, в якій зазначено, що тип двору селянське господарство.

Відповідно до ст. 127 ЦК УРСР зі змінами, внесеними 20.05.1085 року, до відносин сумісної власності господарств громадян, які займалися індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві застосовуються правила ст.ст. 121 - 126 ЦК УРСР, (що регулюють відносини колгоспного двору.

Відповідно до заповіту від 05.08.2014, спадкоємцями спадкового майна після померлої ОСОБА_8 є: - ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Отже, спадкоємцями на ? частку спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_8, є всі особи, що зазначені в заповіті, які мають право на 1/8 частку спадщини кожен.

Спадщину після смерті матері він фактично прийняв. Подавши заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_9, яка відмовилась від належної їй 1/8 частки спадкового майна після смерті матері на його користь.

Він має право на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, як член двору, який до 15.04.1991 не втратив права на частку в його майні. Крім того, має право на ? частину всього майна, що належало йому за заповітом після смерті матері.

Із зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернулися до суду ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності по ? частині кожному на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область по праву спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.02.2016 померла їхня мати ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно.

Відповідно до заповіту від 05.08.2014, спадкоємцями спадкового майна після померлої ОСОБА_8 є: - ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_9, яка відмовилась від належної їй 1/8 частки спадкового майна після смерті матері на його користь ОСОБА_1. Таким чином, спадкоємцями майна матері за заповітом є ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_1 (1/2). При цьому ОСОБА_1 не визнає права власності на їх частину успадкованого будинку, користується ним одноособово, перешкоджає у користування їх частиною майна.

Всі спадкоємці вчинили всі необхідні дії для прийняття спадщини і в передбачений законодавством шестимісячний строк, звернулися до державного нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори, однак отримали відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Житловий будинок, господарські будівлі ОСОБА_8 було збудовано власними силами у 1961 році, тому права власності на них виникло з моменту будівництва.

У вказаному вище будинку, померла проживала усе своє життя, і навіть перед смертю, коли вона потребувала сторонньої допомоги, вона залишилися жити у ньому. А за померлою доглядала позивачка.

За Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 еерпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обовязковою для судів.

Таким чином, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, померла ОСОБА_8 набула право власності на будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Нова Басань, вул. Польова, буд. 5.

Будівництво житлового будинку було здійснене на переданій у власність ОСОБА_8 земельній ділянці.

На підставі Рішення Новобасанської сільської ради від 27 грудня 2006 року ОСОБА_8 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №727468, який посвідчує наявність права власності спадкодавця на земельну ділянку, площею 0,2500 га. Цільовим призначенням даної ділянки є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Отже, будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства та на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня.

Просять суд визнати право власності лише на житловий будинок та господарські будівлі, право власності на які виникло у ОСОБА_8 (не є самовільним будівництвом) за її життя і не претендують на визнання права власності на прибудову та вбиральню, які позначені в технічному паспорті літерами а та "У відповідно, що були самовільно побудовані у 1991 році.

У судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування просили відмовити, оскільки їм належить тільки по 1 / 8 частині спадкового майна.

Відповідачі-позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхні представники у судовому засіданні та у запереченнях до суду заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 у звязку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог та просили задовольнити свої позовні вимоги посилаючись на наступне.

Право власності на будинок набувається особою на підставі норм права які діяли на час його будівництва (Правова позиція Верховного суду України, яка міститься в постанові по справі № 6-137цс13 від 18.12.2013 року, яка обовязковою для застосування при вирішенні аналогічних справ). Таким чином, особисте право власності на спірний будинок виникло у ОСОБА_8 з 1961 року, з моменту закінчення його будівництва.

Не погоджуються з твердженням позивача про те, що спадкодавцю належала ? частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, оскільки, померла набула право власності на все майно повністю і момент, в який би ще якась особа набула права власності на це майно в якійсь частині до сьогодні не відбувся ні фактично, ні юридично. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім місця реєстрації в цьому будинку, належності йому частини у праві власності на спірний будинок та не обгрунтовано правових підстав таких вимог. ОСОБА_1 нічим не доведно, що будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Посилання позивача на довідку про його реєстрацію та проживання з спадкодавцем, з інформацією про тип двору - селянське господарство, також не заслуговує уваги з наступних підстав.

Позивач посилаючись на ст. 127 ЦК УРСР зі змінами, внесеними 20.05.1985, хибно застосовує норми, що стосуються правового регулювання відносин колгоспного двору.

Відповідно до ст. 127 ЦК України, перш за все, потребує встановлення факт трудової діяльності позивача як члена господарства, що розташоване за адресою с. Нова Басань, вул. Польова, буд. №5, якщо спірний будинок вважати таким.

Позивачем не було надано жодних доказів, які б дозволили зясувати, чи здійснював він трудову діяльність, матеріальне забезпечення чи будь-яким іншим чином сприяв веденню господарства у вказаному будинку (домогосподарстві, дворі) або в його утриманні.

Таким чином, сам факт наявності у позивача зареєстрованого місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 в певний період часу не дозволяє встановити його статус члена господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, що грунтується виключно на особистій праці членів господарства.

У позовній заяві позивач посилається на статті Цивільного кодексу УРСР, що регулюють відносини колгоспного двору. Наявні в матеріалах справи докази, у тому числі: витяг із погосподарської книги не дають підстав для висновку, що спірний житловий будинок відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір, а тому позивач, який називає себе членом такого двору, не має права на частку в праві сумісної власності на підставі статтей 120, 123 ЦК УРСР діючих на час виникнення правовідносин.

Згідно із Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69,суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

Позивач не надав жодних доказів того, що він або його померла мати - ОСОБА_8 (спадкодавець) були членами такого колгоспу на момент проживання в спірному житловому будинку з присадибними ділянками. Тобто праця і членство в колгоспі не можуть ототожнюватися.

Отже, немає жодних доказів, котрі б фіксували (по визначенню) роду занять голови господарства та підтверджували існування колгоспного двору та колгоспу як такого, посилаючись на ст. 127 ЦК УРСР від 18.07.1963, за якою до відносин сумісної власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, застосовуються правила статей 121-126 цього Кодексу, що регулюють відносини колгоспного двору.

За таких обставин застосування Позивачем норм статей 120- 126 ЦК УРСР без зясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Додатково зазначають, що у витязі з погосподарської книги згідно оригіналу не зазначається тип двору - селянське господарство, як про це вказано позивачем у позовній заяві.

Згідно із записом у витязі з погосподарської книги спірний житловий будинок станом на 15.04.1991 не відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Натомість у витязі з погосподарської книги чітко зазначається інший вид групи господарства - домогосподарство.

Відповідно до законодавства, домогосподарство та колгоспний двір є різними суспільними групами господарства, а тому їх не слід ототожнювати, оскільки не всі домогосподарства в сільській місцевості є (були) колгоспними дворами, навіть якщо всі чи хтось із членів родини працює (працював) в колгоспі.

Тому відповідно до записів у погосподарській книзі Новобасанської сільської ради померла ОСОБА_8 була головою двору за сучасною адресою: с. НоваБасань, вул. Польова, буд. № 5, і не була членом колгоспу, а була головою домогосподарства, її господарство, з огляду на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у цивільній справі № 6-145цс13, та зміст чинної на той час ст. 7 Конституції СРСР, не відносилось до суспільної групи - колгоспного двору.

Крім того, належних та допустимих доказів того, що позивач брав фінансову та фізичну участь у будівництві будинку за вказаною адресою, що могло б свідчити про набуття цього будинку у спільну сумісну власність, у позові позивачем надано не було, а тому слід вважати, що спірний будинок перебував на момент смерті ОСОБА_8 у її особистій власності.

Отже, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено, що оспорюване майно є колгоспним двором чи селянським господарством, а тому і застосування норм, що регулюють ці поняття та правовідносини щодо цих обєктів неможливе.

ОСОБА_1 втратив право на свою частку (1/2) в майні, якщо його вважати колгоспним двором, виїхавши в м. Тюмень з 1982 року.

Таким чином, протягом 12 років, в тому числі станом на 15.04.1991 р. позивач не проживав за вказаною адресою, а отже не брав участі в утриманні будинку та веденні спільного сільського господарства ні особистою працею, ні матеріальною допомогою. Жодних доказів, які б спростували цю інформацію (чеки, розрахунки тощо) Позивачем не надано.

Тобто, навіть якщо судом буде встановлено, що вказаний будинок і відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, то позивач все одно втратив право на частку в його майні з огляду на те, що вибув з будинку, що розташований за адресою: с. Нова Басань, вул. Польова, буд. №5 у звязку з виїздом у м. Тюмень з 1982 року і до 17.11.1994 року.

З вищевикладеного вбачається, що твердження позивача, що йому належить ? оспорюваного майна та що таке майно є колгоспним двором є його особистим припущенням, жодним належним доказом не підтвердженим. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні були допитані свідкі:

ОСОБА_10, яка показала, що ОСОБА_1 у с. Нова Басань Бобровицького району у 90-91 р.р. не проживав. Знає це, оскільки приїжджала до ОСОБА_8 2 рази на тиждень, коли їздила до батьків;

ОСОБА_11, яка показала, що ОСОБА_1 у с. Нова Басань Бобровицького району у 90-91 р.р. не проживав, їй це відомо, оскільки вона сама дружила з ОСОБА_8, ходила до неї кожен день, ОСОБА_1 дома не було, коли він з 'явився в будинку, не знає. А також підтвердила, що вулиця Польова раніше називалась - Федоровщина;

ОСОБА_3, який показав, що ОСОБА_1 призваний до армії (1980 рік), після цього поїхав на Північ, потім був засуджений Бориспольським судом приблизно у 90-ті роки, працював у Войтові на цегляному заводі, 1995-96 рік - повернувся до матері з дітьми;

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного:

Згідно заповіту, складеного 05.08.2014, ОСОБА_8 все своє майно заповіла ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_1(а.с. 8, т. 1).

08.02.2016 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 276253 (а.с. 7, т. 1).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Новобасанської сільської ради № 2386 від 08.12.2016, станом на 15.04.1991 в домоволодінні, розташованому в с. Нова Басань, вул. Польова, буд. № 5 проживали та були прописані зареєстровані ОСОБА_8, яка померла 08.02.2016 та ОСОБА_1. Дана довідка видана на підставі по господарської книги, в якій зазначено, що тип двору - селянське господарство(а.с. 9, т. 1).

У відповідності з довідкою БТІ, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресо не зареєстроване, грошова оцінка вищезазначеного нерухомого майна становить 205939,00 грн. (а.с. 13, т. 1).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, замовником технічної інвентаризації на житловий будинок є ОСОБА_1 (а.с. 10, т. 1), ОСОБА_4 (а.с. 34, т. 2)

Рішенням державного реєстратора від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власностіна житловий будинок (а.с. 17, т. 1).

Постановою нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 22.09.2016 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будиноку ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 15, т. 1).

Оригінали Витягів з по господарських книг № 6, вул. Польова, буд 5 Бобровицького району Чернігівської області, виданий виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області за 1961- 1963 роки, за 1964 - 1966 роки, за 1971 - 1973 роки, за 1986 - 1990 роки, за 1991 1995 роки, за 1996 - 2000 роки, за 2001 - 2005 роки, за 2006 - 2010 роки, за 2011 - 2015 роки, за 2016 - 2020 роки, підтверджують, що в 1961 - 1963 роках в будинку за даною адресою проживала родина ОСОБА_1, в тому числі померла ОСОБА_8, позивачі та відповідачі. Оригінал витягу за 1964 - 1966 роки підтверджує, що будинку була присвоєна адреса: с. Нова Басань, вул. Польова, буд. 5 (а.с. 41-53, т. 2).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Новобасанської сільської ради № 1116 від 28.07.2016, ОСОБА_4 на день смерті матері ОСОБА_8 проживала разом з нею без реєстрації за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, вели спільне господарство і здійснювала поховання за власний рахунок(а.с. 54, т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 19.01.2017 на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, площею 0,2500 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 66, т. 2), ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 19.01.2017 на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, площею 0,2500 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 67, т. 2). ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 19.01.2017 на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, площею 0,2859 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с. 74, т. 2), ОСОБА_4видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 19.01.2017 на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, площею 0,2859 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с. 75, т. 2).

11.10.2016 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будиноку ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 16, т. 2).

11.10.2016 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будиноку ОСОБА_4 було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 18, т. 2).

Із довідки Бобровицької районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкову справу після смерті ОСОБА_8 було заведено 01.07.2016, із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1М звернулася ОСОБА_9 (а.с. 71, т. 1).

Відповідно до ст.127 ЦК УРСР- у власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, що грунтується виключно на особистій праці членів господарства, крім майна, зазначеного в статті 120 цього Кодексу, може бути робоча худоба і сільськогосподарський реманент, необхідні для обробітку ділянки землі, відведеної в користування цим громадянам. Майно господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, зазначене у частині першій цієї статті, належить їм на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). До відносин сумісної власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, застосовуються правила статей 121-126 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР - розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Це ж передбачено і у п.п.б п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовом про захист приватної власності».

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР - майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Як вбачається з довідки МВС України департаменту інформаційних технологій від 19.09.2017 №16/4-2444, ОСОБА_1 24.01.1990 Бориспільським міським судом Київської області засуджено за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 25-1 КК України (у редакції 1960 року) засуджено умовно з обовязковим залученням до праці. Вирок набрав законної сили 06.02.1990. Вибув 06.02.1990 з Київського СІЗО (№13) до Спеціальної комендатури Фастівського МВВС Київської області. 13.05.1992 звільнено зі спеціальної комендатури Фастівського МВВС Київської області (а.с. 205). У вищевказаному вироці місце проживання ОСОБА_1 вказане за адресою: п. Ямбург Надимокого району Тюменской області (а.с. 149).

Отже, враховуючи вищенаведені факти, суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позовних вимого в частині визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область, що належить йому на праві сумісної власності, оскільки ним не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім місця реєстрації в цьому будинку, належності йому частини у праві власності на спірний будинок та не обгрунтовано правових підстав таких вимог. ОСОБА_1 нічим не доведно, що будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Посилання позивача на довідку про його реєстрацію та проживання з спадкодавцем, з інформацією про тип двору - селянське господарство, також не заслуговує уваги. Окрім того дана інформація спростовується вказаною довідкою МВС України департаменту інформаційних технологій.

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст. 1297 ЦК України).

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, оскільки, вони протирічать зібраним по справі доказам, є не послідовними і протирічать встановленим судом фактам.

Таким чином, у судовому засіданні дослідженими доказами повно і достовірно доведено, що ОСОБА_1має всі підстави, передбачені законодавством, для набуття права власності на ? частину житлового будинку, оскільки ОСОБА_12 відмовилася від належної їй частини на його користь, а ОСОБА_3, ОСОБА_4по ? частині житлового як спадкоємці за заповітом після померлої матері, а тому позовні їх вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1220, 1223, 1235, 1297 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новобасанської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку № 5 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Польова в с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області , що належить на праві сумісної власності та на 1/4 частину цього майна в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область в порядку спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_8.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкуваннязадовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що розташовані за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область в порядку спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_4право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область в порядку спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 640 гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 640 гривня 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко