Єдиний унікальний номер 243/1950/17 Номер провадження 22-ц/775/1563/2017
Головуючий в I інстанції Сидоренко І.О. Єдиний унікальний номер 243/1950/17
суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/1563/2017
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Мірути О.А., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2017 року і на додаткове рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко Тайс», публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Слов'янська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання правочину удаваним та розписки доказом вчинення договору у письмовій формі,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко Тайс», публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Слов'янська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання правочину удаваним.

Додатковим рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року резолютивну частину рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2017 року доповнено висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання розписки доказом вчинення договору у письмовій формі та визнання правочину удаваним.

Не погодившись із основним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- передача позивачу спірного автомобілю відбулась в незаборонений законодавством спосіб, волевиявлення сторін під час укладання правочину було направлено на укладання договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджено поясненнями позивача та відповідача в судовому засіданні та наданою розпискою, в якій сторони домовились щодо всіх істотних умов правочину, що визначені законом як істотні та є необхідними для договорів даного виду, а тому не можна вважати, що дане майно набуте позивачем без достатніх правових підстав;

- судом не враховано, що всі боргові зобов'язання відповідача виникли після укладення договору з позивачем та неправомірно не прийнято визнання відповідачем позову з огляду на те, що відповідач є боржником у виконавчих провадженнях;

- судом не розглянуто позовні вимоги щодо визнання розписки доказом вчинення договору купівлі-продажу у письмовій формі та факту укладання сторонами договору купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі на основне рішення.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивач і його представник підтримала доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, основне і додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Інші сторони не з'явились, повідомлені належними чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать телефонограми, направлені на їх адресу і зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а основне і додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено.

Автомобіль КАМАЗ, модель 53212, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, вантажний, бортовий, об'єм двигуна 10850 куб. см., належить відповідачу ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 148).

20 квітня 2010 року, згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, відповідач видав позивачу довіреність на зазначений транспортний засіб, якою уповноважив позивача продати автомобіль марки КАМАЗ, 1992 року випуску, модель 53212, державний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с. 118).

В подальшому, 24 травня 2013 року відповідач видав довіреність на ім'я позивача на автомобіль КАМАЗ, модель 53121, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з правом продажу даного автомобіля, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (т 1. а.с. 119).

13 травня 2016 року відповідач надав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продати належний відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 автомобіль марки КАМАЗ, 1992 року випуску, модель 53212, державний номер НОМЕР_1. Для чого надав їм право користуватися, експлуатувати ТЗ, представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (т.1 а.с. 7).

Згідно розписки від 15 липня 2010 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000 гривень в якості оплати за автомобіль КАМАЗ, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, модель 53212, двигун НОМЕР_5 см3, рама НОМЕР_4

В розписці зазначено, що на момент її підписання гроші відповідачем отримані в повному обсязі, технічний паспорт переданий покупцю, автомобіль знаходиться за адресою його проживання (АДРЕСА_1). Належне оформлення правочину, а саме договору купівлі-продажу зазначеного автомобілю, відповідач зобов'язався здійснити не пізніше липня 2016 року (т.1 а.с. 6).

Відповідно до постанови державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 4 жовтня 2016 року накладено арешт на автомобіль КАМАЗ, модель 53212, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу та заборонено здійснювати відчуження транспортного засобу (т. 2 а.с. 146).

Уточнюючи позовні вимоги, позивач просив визнати удаваним договір доручення від 13 травня 2016 року та визнати розписку доказом укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу у письмовій формі.

Згідно положень статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

За частиною 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Із змісту довіреності вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_4, продати за ціну і на умовах за їх розсудом автомобіль, для чого надав їм право користуватися, експлуатувати ТЗ, представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (т. 1 а.с. 7).

Позивач просить визнати удаваним правочин - довіреність, з тих підстав, що дійсним волевиявленням сторін договору доручення, укладеного в усній формі було укладення договору купівлі-продажу автомобілю.

Оскільки довіреність є односторонню угодою через підписання лише довірителем, то визначити волевиявлення його представника ( позивача) під час посвідчення довіреності є неможливим.

Тобто, за частиною 1 статті 237 ЦК України можуть бути визначені лише дії, які відповідач уповноважив здійснити від свого імені ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Крім того, згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з оформленням та видачею реєстраційних документів і номерних знаків визначено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 1388 від 07 вересня 1998 року.

Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків і який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень ( пункти 1-2 Порядку).

Відповідно до пункту 8 цього Порядку ( в редакції, яка діяла на час написання розписки) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, договори та угоди, копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;договір фінансового лізингу.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року 6-688цс15.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання розписки доказом укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Основне і додаткове рішення суду постановлені у відповідності до норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не встановлено.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги, що судом неправомірно не прийнято визнання відповідачем позову є необґрунтованим, оскільки у відповідності до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України суд не приймає визнання позову відповідачем якщо це визнання суперечить закону, що узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року 6-688цс15.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2017 року та додаткове рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: