РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

з участю секретаря Левицького М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання,-

встановив:

Позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання, в якому, просить визнати недійсним договір довічного утримання, посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 12.12.2011р. за реєстровим номером 5479.

Позов мотивує тим, що 22.04.2015р. помер її брат ОСОБА_6, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що вона своїм братом фактично опікувалась одноособово, аж до його смерті, за декілька місяців до смерті брат позивача мав поламані дві руки, не міг сам себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги фактично постійно. При житті, як стало відомо позивачу, її брат уклав договір довічного утримання з відповідачем по справі. Даний договір був укладений 20.12.2011р. у приватного нотаріуса ОСОБА_5 Даний договір, як стало відомо позивачу, після смерті її брата, відповідачем не виконувався. Позивач зазначає, що ОСОБА_6 неодноразово оскаржував даний договір до суду та мав твердий намір його розірвати з причин його невиконання. Позивач також зазначає, що фактично по цивільній справі про розірвання договору довічного утримання повинно було бути прийнято рішення , проте ОСОБА_6 фактично не дожив то цього дня та помер за декілька днів до вирішення питання по суті. На підставі, що брат позивача помер, судом було закрито провадження по справі. Проте, позивач вважає, що даний договір слід визнати не дійсним на підставі того, що він був укладений на заздалегідь не вигідних для особи умовах. Крім того, в ході судового розгляду справи, було доведено те, що даний договір не виконувався, а тому підлягав скасуванню. Позивач вважає, що відповідач, шляхом обману, розуміючи, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, такий що потребує стороннього догляду, застосовуючи до нього психологічний тиск, проти його волі схилили його до підписання договору довічного утримання, тим самим позбавив його права власності на квартиру. Крім цього, позивачу відомо, що відповідачем жодним чином не виконувались умови договору довічного утримання. Внаслідок незаконних дій та примушення підписання договору довічного утримання проти волі ОСОБА_6. позивач позбавлена права на спадкування квартири. Просить на підставі наведеного, позов задоволити.

Представник відповідача подав на адресу суду заперечення, в яких посилається на те, що 12.12.2011р. між позивачем (відчужувачем) та відповідачем (набувачем) було укладено і нотаріально посвідчено договір довічного утримання. 09.02.2014р. відчужувач подав у Франківський районний суд м.Львова цивільний позов до відповідача про розірвання договору довічного утримання. 13.07.2014р. відчужував подав у Франківський районний суд м.Львова заяву про відмову від позову і закриття провадження по справі. 24.07.2014р. відчужував подав у Франківський районний суд м.Лвова заяву про закриття провадження у справі. 03.09.2014р. ухвалою Франківського районного суду м.Львова провадження у цивільній справі №465/1681/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання було закрито у звязку з відмовою позивача від позову. 03.12.2014р. відчужував подав у Франківський районний суд м.Львова новий цивільний позов до відповідача про розірвання договору довічного утримання з тих самих підстав. 18.01.2015р. відчужував написав у Франківський районний суд м.Львова заяву про відмову від позову. Представник позивача зазначає, що згідно журналу судових засідань по цивільній справі №465/7976/14-ц ОСОБА_6 приймав участь в судових засіданнях в лютому-квітні 2015 року. Ухвалою апеляційного суду Львівської області без повідомлення й відома відповідача, заочно (докази протилежного відсутні) скасовано ухвалу Франківського районного суду м.Львова у справі №465/1681/14-ц, а справу направлено на новий розгляд. 22.04.2015р. ОСОБА_6 помер. 22.04.2015р. ухвалою Франківського районного суду м.Львова закрито провадження у справі №465/7976/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. 07.08.2015р. ухвалою Франківського районного суду м.Львова закрито провадження у справі №465/1681/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. Представник відповідача зазначає, що згідно п.2.1. договору довічного утримання були встановлені такі обовязки відповідача:

-У разі смерті відчужувача набувач зобовязаний поховати його;

-У випадку захворювання забезпечити амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів);

- Здійснення догляду та надання необхідної допомоги;

-Забезпечення щомісячним грошовим утриманням в розмірі 200,00 грн., які набувач зобовязується перераховувати на рахунок відчужувача (реквізити рахунку відчужував зобовязується повідомити набувачеві на протязі 10 календарних днів після посвідчення цього договору);

Пунктом 2.2. Договору встановлені послуги, що не належить до обовязків набувача. Пунктом 2.3. Договору було встановлено обовязок відповідача (набувача) відвідувати відчужувача не менше 3-х разів на тиждень у після робочий час, а у випадку хвороби позивача щоденно. Якщо відповідач з поважних причин (хвороба, відрядження, відпустка) не зможе відвідувати позивача, то це повинен робити член родини відповідача, а за попередньою згодою позивача інша особа.

Відтак, представник відповідача зазначає, що в матеріалах цивільної справи №465/7976/14-ц наявний журнал відвідувань відповідачем та членами його сімї, родичами відчужувача не менше 3-х разів на тиждень і надання йому допомоги, в тому числі харчування за їх підписами, та інші докази здійснення догляду та надання необхідної допомоги відчужувачу. В матеріалах справи №465/7976/14-ц наявні квитанції про перерахування відповідачем на рахунок відчужувача щомісячно грошового утримання в розмірі 200,00 грн. з врахуванням індексації (крім цього, кошти передавалися відчужувану готівкою), що підтверджується і даними Львівського міського відділення «привокзальне» ПрАТ «Приватбанк», в якому був відкритий рахунок відчужувача. В матеріалах цивільної справи №465/7976/14-ц наявні копія епікризу Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру від 09.11.2012р., копії кардіологічних та інших лабораторних досліджень, інші медичні документи, що підтверджує забезпечення відповідачем лікування відчужувача. Крім того, відповідач, як власник мережі аптек, безкоштовно забезпечував відчужувача медикаментами. Відповідач забезпечив поховання відчужувача, замовив, оплатив облаштував ще за життя відчужувача памятник на Личаківському цвинтарі, що підтверджується договором-замовленням ритуальних послуг від 22.04.2015р. між відповідачем та ЛКП «Музей «Личаківський цвинтар», фіскальним чеком від 22.04.2015р. на суму 492,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.04.2015р. на суму 7 600,00 грн. Відтак, представник відповідача зазначає, що поданими суду і наявними в матеріалах цивільних справ №465/1681/14-ц та №465/7976/14-ц доказами повністю спростовуються твердження позивача про те, що відповідач не виконував своїх обовязків перед відчужувачем згідно з договором довічного утримання.

Крім цього, твердження позивача, що вона фактично одноособово опікувалася своїм братом аж до його смерті, який за декілька місяців до смерті мав зламані дві руки не може бути прийняте судом з тих підстав, що позивач, не надала жодного доказу про те, що вона одноособово опікувалася своїм братом аж до його смерті, зокрема в чому полягав цей догляд, яка його допомога матеріальна чи фінансова і в якій формі надавалася нею. Як часто, скільки разів в тиждень, в місяць вона відвідувала відчужувача. Окрім цього, згідно журналу судових засідань по цивільній справі №465/7976/14-ц відчужував приймав участь в судових засіданнях в лютому-квітні 2015р. і вільно володів обома руками, в матеріалах даної справи відсутні будь-які заяви відчужувача, медичні документи про те, що в нього були зламані обидві руки.

Представник відповідача також зазначає те, що договір довічного утримання укладений між відчужувачем та відповідачем нотаріально посвідчений 12.12.2011р. ОСОБА_5, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. У посвідчу вальній частині договору вказано, що особи сторін їх дієздатність встановлено та перевірено. Позивач не надає жодного доказу того, в чому саме договір був укладений на заздалегідь невигідних для відчужувача умовах, в якій формі, якими саме діями. Засобами відповідач шляхом обману, застосовуючи до відчужувача психологічний тиск, проти його волі, внаслідок незаконних дій та примушення спонукав відчужувача до укладення та нотаріального посвідчення договору та чим це підтверджується. Відтак, як вбачається із аудіо запису судових засідань та матеріалів цивільних справ №465/1681/14-ц та №465/7976/14-ц, відчужував аж до своєї смерті був цілком дієздатною, адекватною особою, володів ясним розумом і доброю памят»ю та повністю усвідомлював свої дії.

Відтак, на підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у позові.

У судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві просили такий задоволити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у запереченнях проти позову, просили відмовити в такому.

Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Крім цього судовому засіданні 20.07.2016р. були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що їй було відомо про договір довічного утримання із слів покійного ОСОБА_6, щодо виконання чи не виконання відповідачем у справі його обовязків по виконанню договору, їй не відомо, зазначила, що позивач час від часу приносила ОСОБА_6 продукти харчування, готувала йому їжу.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_6 був її знайомим, час від часу вона його навідувала, однак про договір довічного утримання їй не було відомо, так само їй не відомо хто здійснював догляд за покійним ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що покійний ОСОБА_6 був братом його дружини ОСОБА_10. Його дружина постійно доглядала за її братом, який жив сам, опікувалась ним, готувала йому їжу, приносила продукти, прибирала вдома, так як більше ніхто цього не робив. Також свідок пояснив, що він не бачив, щоб ОСОБА_3 здійснював догляд за покійним ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_11 щодо догляду за ОСОБА_6, пояснила, що часто бачила дружину ОСОБА_3, яка приходила не менше двох разів на тиждень навідувати ОСОБА_6, готувала йому їжу, приносила продукти, ліки, засоби гігієни. Також пояснила, що ОСОБА_6 дуже часто навідували інші не відомі їй люди, а також його сестра

Свідки ОСОБА_12-Б. Я., ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що їм не відомо щодо договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, так само їм не відомо хто і як часто здійснював догляд за ОСОБА_6, по суті справи не змогли нічого пояснити.

В судовому засіданні 28.09.2016р. були допитані свідки.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 по суті справи пояснили, що їм не було відомо щодо укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договору довічного утримання, а відтак факт виконання чи невиконання договору довічного утримання свідками не підтверджений.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона навідувалась до ОСОБА_6 майже кожного дня, готувала йому їжу, прибирала, опікувалась ним, водила його до хірурга та до інших лікарів, постійно була поруч. У випадку, якщо вона не могла навідатись до ОСОБА_6 його навідували члени її родини, її чоловік. Також пояснила, що її чоловіком були оплачені ритуальні послуги після смерті ОСОБА_6, був придбаний та вмонтований памятник. Поховання проходили на Личаківському цвинтарі. Свідок пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 належно виконував його обовязки по виконанню умов договору довічного утримання, щомісячно надавав ОСОБА_6 по 200 грн., як це зазначено у договорі.

В судовому засіданні 13.01.2017р. були допитані свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона була лікарем ОСОБА_6 з січня 2012 року до червня 2014 року за проханням ОСОБА_3 Щодо укладення договору довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 їй нічого не відомо, відтак не може підтвердити чи спростувати факт виконання ОСОБА_3 умов цього договору.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він знав ОСОБА_6 з 2000 років, коли він помер, похоронами займався ОСОБА_3 Крім цього, свідок пояснив, що ОСОБА_6 йому наголошував на тому, що він уклав із ОСОБА_3 договір довічного утримання та особисто познайомив його з ОСОБА_3 у 2002 році. Також ОСОБА_6 наголошував йому, що рідних у нього немає, будь-яку допомогу йому надавав ОСОБА_3, який ним опікувався.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 12.12.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (відповідачем у справі) було укладено договір довічного утримання, який посвідчено 12.12.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 5479 (а.с.7-8). Згідно умов договору ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_21) у м.Львові взамін чого ОСОБА_3 зобовязується забезпечувати ОСОБА_6 утриманням та доглядом довічно. В договорі зазначено, що відчужувач ОСОБА_6 уклав цей договір діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті. Договір підписано у присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність книшу Г.П. відчужуваної квартири перевірено.

Згідно п.2.1. договору довічного утримання були встановлені такі обовязки відповідача:

-У разі смерті відчужувача набувач зобовязаний поховати його;

-У випадку захворювання забезпечити амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів);

- Здійснення догляду та надання необхідної допомоги;

-Забезпечення щомісячним грошовим утриманням в розмірі 200,00 грн., які набувач зобовязується перераховувати на рахунок відчужувача (реквізити рахунку відчужував зобовязується повідомити набувачеві на протязі 10 календарних днів після посвідчення цього договору);

Пунктом 2.3. Договору було встановлено обовязок відповідача (набувача) відвідувати відчужувача не менше 3-х разів на тиждень у після робочий час, а у випадку хвороби позивача щоденно. Якщо відповідач з поважних причин (хвороба, відрядження, відпустка) не зможе відвідувати позивача, то це повинен робити член родини відповідача, а за попередньою згодою позивача інша особа.

Як вбачається з ОСОБА_12 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4675 від 13.04.2012р. та Медичного висновку ЛКК №80 від 16.04.2013р., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійного стороннього догляду та допомоги, нездатний до самообслуговування (а.с.37-38).

Згідно Епікризу від 09.11.2012р. наданого Львівським державним онкологічним регіональним лікувально-діагностичним центром, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 поступив у відділення патології мяких тканин ЛДОРЛДЦ 29.10.2012р. з діагнозом базаліома шкіри грудної стінки T1N0M0 ст.1, кл.гр.ІІ в супроводі ОСОБА_3. Проведено клініко-лабораторні і інструментальні обстеження.

18 квітня 2015 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 399090 (а.с.4).

З копій договору-замовлення про надання ритуальних послуг від 22.04.2015р. вбачається, що організацією поховання померлого ОСОБА_6 займав ОСОБА_3 (а.с. 52). Згідно квитанції від 23.04.2015р. ОСОБА_3 оплатив ритуальні послуги та атрибути для покійного ОСОБА_6 в розмірі 7600 грн. (а.с. 54).

Окрім цього, в матеріалах справи знаходяться фотографії на яких зображений ОСОБА_3 під час поховання померлого ОСОБА_6, який помер 18.04.2015 року, що також підтверджує участь відповідача в процесі поховання ОСОБА_6 (а.с. 161-163).

Як вбачається з довідки №2504/02-14 від 17.08.2015р. виданої Пятою Львівською державною нотаріальною конторою, станом на 17.08.2015р., згідно даних спадкової справи №531/2015, заведеної 04.08.2015р. після смерті ОСОБА_6, який помер 18.04.2015р., спадкоємцем є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11). Видача ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42225101 від 24.11.2015р., згідно якого ОСОБА_10 успадкувала від ОСОБА_6 грошові вклади в ПАТ «Державний ощадний банк» в розмірі 46078,00 грн. (а.с. 12)

Судом було оглянуто цивільну справу № 465/1681/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про розірвання договору довічного утримання, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_6 подав на адресу суду заяву від 16.07.2014р. про закриття провадження у справі у звязку з відмовою від позову, в якій зазначив, що відповідач став належним чином виконувати вимоги договору про довічне утримання таж позивач більше немає жодних претензій до ОСОБА_3 та не має жодних намірів розривати договір про довічне утримання. В даній заяві зазначена примітка в якій ОСОБА_6 вказав що заява підписана ним при здоровому розумі та ясній памяті, добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, з огляду на його поважний вік у присутності свідків (а.с.43)

Відтак, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.09.2014р. у справі №465/1681/14-ц заяву ОСОБА_6 про відмову від позову задоволено, провадження у справі закрито у звязку із відмовою позивача від позову (а.с. 62)

В подальшому Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 03.09.2014р. ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.04.2015р за апеляційною скаргою ОСОБА_6 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.08.2015р. провадження у справі №465/1681/14-ц закрито у звязку із смертю позивача ОСОБА_6, який помер 18.04.2015 року.

Судом було оглянуто цивільну справу №465/7976/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про розірвання договору довічного утримання, в матеріалах якої знаходиться копія журналу відвідувань відповідачем ОСОБА_6 не менше трьох разів на тиждень, а також надання іншої допомоги, в тому числі харчування за його підписами

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.04.2015р. провадження в справі №465/7976/14-ц закрито у звязку із смертю позивача ОСОБА_6, який помер 18.04.2015 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на ті обставини, що відповідач, шляхом обману, розуміючи, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, такий що постійно потребує стороннього догляду, застосовуючи до нього психологічний тиск, проти його волі схилив до підписання договору довічного утримання, тим самим позбавив його права власності на квартиру, проте в свою чергу відповідач жодним чином не виконував умови договору довічного утримання. Відтак, на підставі наведеного ОСОБА_10 вважає укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір довічного утримання від 12.12.2011р. недійсним.

Проте суд не бере до уваги вказані обґрунтування виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл.16 ЦК України.

За змістом ст.215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до вимог ч.1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою, шостою ст.203 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 2, 3ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5ст.203 ЦК України для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я.

Згідно із п.16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Крім того, в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відтак, щодо покликань позивача на невиконання відповідачем зобовязань за вказаним договором та примушування відчужувача до укладення договору довічного утримання, то вони відповідно до ст. 755 ЦК можуть бути підставою для розірвання, а не для визнання недійсним договору, і лише у випадку, коли з такою вимогою звернувся особисто відчужувач, а ОСОБА_6 за життя хоча й звертався до суду про розірвання договору довічного утримання, однак неодноразово подавав заяви про відмову від позову у звязку із належним виконанням відповідачем його обовязків по договору, яка була прийнята судом. Крім цього, позивач жодного разу не звертався до суду із заявою про визнання договору довічного утримання не дійсним, що свідчить про розуміння ОСОБА_6 про те, що такий довір є законним та не має ознак недійсності.

Також слід зауважити, що позивач звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що порушені її права як спадкоємця за законом після смерті її брата ОСОБА_6 та просить визнати недійсним договір довічного утримання від 12.12.2011 року, як на підставу покликається на ч.1 ст.215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частиною третьою та пятою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Між тим, судом встановлено, що ОСОБА_10 видано свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42225101 від 24.11.2015р., згідно якого ОСОБА_10 як спадкоємець другої черги успадкувала від ОСОБА_6 грошові вклади в ПАТ «Державний ощадний банк» в розмірі 46078,00 грн

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог щодо визнання недійсним договору довічного утримання, покази свідків є різнобічними та не спростовують і не підтверджують факт виконання чи не виконання відповідачем його обовязків по виконанню договору, а відтак, у задоволенні її позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Масендич В.В.