Справа № 505/1035/17
Провадження № 2/493/486/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді Тітової Т.П.

при секретарі Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства,

В С Т А Н О В И В:

26.04.2017 р. Балтським районним судом Одеської області прийнятий до свого провадження зазначений позов, який надійшов до суду з Котовського міськрайонного суду Одеської області.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2013 р. в с. Коси Котовського району Одеської області на його земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності відповідно до державного акта слідчими Котовського МВ, прокурором Котовської міжрайонної прокуратури та рибінспекторами були проведені слідчі дії, складені адміністративні протоколи, в результаті чого у нього вилучено 3 рибацькі сітки та 96 кг. риби товстолоба.

10 квітня 2013 р. державними інспекторами Південно-Бугського територіального відділу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було складено відносно ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протоколи № 004538, № 004539 та № 004540 по ч. 4 ст. 85 КУпАП та вилучено сітки порижні довжиною 80 м. - 3 штуки, а також рибу - 34 шт. товстолоба.

14.06.2013 р. йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 та ч. 2 ст. 342 КК України.

20.01.14 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.05.15 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно ОСОБА_2 в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу вказаного кримінального правопорушення. В решті вказаний вирок залишений без змін.

Вироком суду від 20.01.2014 р. йому повернуто вилучені у нього: 3 сітки, 255 кг товстолоба вартістю 8670 грн., але до цього часу вказані речі йому не повернуті, бо рибу було здано за актом приймання передачі безкоштовно отриманої риби від 11.04.13 р. до Любашівської лікарні, а сітки утримуються в смт. Любашівка за актом приймання передачі № 8 від 15.04.2013 р. та йому не видаються, незважаючи на його неодноразові запити та претензії, а тому вважає, що йому повинна бути відшкодована вартість вилученого майна:

- 34 штуки товстолоба, вартістю 8670 грн.;

- 3 наріжних сіток (білого кольору) довжиною 80 м висотою 5 м ячією - 80 мм вартістю по 3668 грн. кожна на загальну суму 11004 грн., а всього на суму 19674 грн.

Рішенням Балтського районного суду від 22.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства Котовського СВ УМВС України в Одеській області, Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області та Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, у задоволенні позовних вимог до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про стягнення матеріальної шкоди в сумі 19674 грн. відмовлено з посиланням на те, що позивач має право на відшкодування шкоди за вилучене майно, оскільки вилучене майно не було повернуто, але суд врахував вирок суду від 20.01.2014 року, яким вказане майно було вилучено органами досудового розслідування і визнано було речовими доказами, то завдана з цього приводу шкода, підлягає відшкодуванню шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Вказане рішення набрало законної сили.

Але позивач звернувся повторно до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на його користь матеріальну шкоду в сумі 19674 грн., оскільки дані речі не були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановлений законом спосіб.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутого майна.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимоги про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю (майном).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Матеріалами справи встановлено, що вилучені у квітні місяці 2013 р. інспекторами держрибохорони 3 рибацькі сітки та риба, які на час розгляду справи ОСОБА_2 не повернуті, незважаючи на його звернення до відповідача.

Судом безспірно установлено, що 16.05.2013 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України та 14.06.2013 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України. 15.08.2013 р. позивачу було пред`явлено обвинувачення за ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України, що підтверджується матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2, які були витребувані з Котовського міськрайонного суду і оглянуті судом в судовому засіданні.

20.01.14 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 15-16).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.05.15 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно ОСОБА_2 в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу вказаного кримінального правопорушення (а.с. 17-20).

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.09.14 р. з Рибоохорони на користь позивача були стягнуті кошти за вилучення у нього в 2011 р. 1300 кг риби, 3 сіток, послуг адвоката та судового збору на загальну суму 46 194.15 грн., а у даному провадженні розглядаються позовні вимоги про стягнення коштів за рибу та сіток, які мали місце у квітні місяці 2013 р.

Рішенням Балтського районного суду від 20.02.2017 року позивачу було відмовлено у частині позовних вимог до Рибоохорони про стягнення матеріальної шкоди, виходячи з того, що казане майно було вилучено органами досудового розслідування і визнано було речовими доказами, то завдана з цього приводу шкода, підлягає відшкодуванню шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Судом встановлено, що за наслідком складання протоколів про адміністративне правопорушення № 004538, № 004539 та № 004540 від 10 квітня 2013 року, які стали підставою для вилучення майна, що є предметом позову, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не притягнуті, а по кримінальному провадженню ОСОБА_2 виправданий. З оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження не вбачається, що дані речі були визнані речовими доказами, постанови про арешт майна чи хоча б постанови про визнання сіток і риби речовими доказами матеріали кримінального провадження не містять.

Позивач звертався з приводу повернення вилученого майна до відповідача, однак майно йому повернуто не було. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування шкоди за вилучене майно, оскільки вилучене майно не було повернуто.

Як свідчать матеріали справи, позивачем доведена наявність шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між заподіяною шкодою та діями відповідача, а тому позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди за 3 наріжні сітки у розмірі 11004 грн. є не доведеними, не підтвердженими матеріалами справи та задоволенню не підлягають. Визначаючи розмір, відшкодування матеріальної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, а позивач надати усі необхідні докази, але позивачем цього зроблено не було, тому стягненню підлягає тільки шкода за 34 штуки товстолоба в розмірі 8670 грн.

З оглянутого в судовому засіданні з договору № 7 від 26.05.2015 року та розрахунку вбачається, що позивач повинен був сплатити адвокату 2500 грн. гонорару за захист його інтересів по цивільній справі.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з положенням ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Положенням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розрахунку витрат на правову допомогу позивачем та його представником суду не надано, а також не надано квитанції, чи дійсно така оплата була проведена, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 210, 212-213, 215 ЦПК України, ст. ст. 328, 387, 1212, 1213 ЦК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства - задовольнити частково.

Стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_2 8670 грн. матеріальної шкоди та 640 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ: