РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/1740/15-ц

20.06.17

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

складі головуючого -судді Сороки Д.В.

за участю секретаря Назарчук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної малолітньою особою,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення із відповідачів солідарно на його користь 11855 грн. 10 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що 21.06.2015, близько 15 год., він рухався на своєму автомобілі «Хундай АІХ 35», державний номер НОМЕР_1 через с.Сокілець Козятинського району.

В цей час, прямуючи по центральній вулиці села, він побачив, що у праву частину лобового скла його автомобіля влучив сторонній предмет, а саме: камінець, в результаті чого на місці його попадання на лобовому склі утворились тріщини. Після цього він зупинився та виявив на узбіччі дороги з правої сторони двох невідомих йому дітей. В подальшому ними виявились малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, граючись, по черзі підкидали догори каміння та підбивали його дерев»яною палицею.

З приводу пошкодження його автомобіля він звернувся із заявою до Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області. В ході перевірки працівники міліції встановили, що під час того, як позивач рухався на своєму автомобілі, малолітній ОСОБА_5 підкинув догори каміння, а малолітній ОСОБА_6 підбив його палицею, від чого камінець, змінивши траєкторію, полетів у напрямку дороги та випадково влучив у лобове скло його автомобіля, пошкодивши його.

В результаті таких дій малолітніми дітьми було пошкоджено його автомобіль та йому заподіяно матеріальних збитків на суму 11855 грн. 10 коп. Також йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Добровільно відшкодувати йому збитки батьки малолітніх дітей відмовились, у зв»язку із чим він змушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав.

При цьому позивач посилається на положення ст.ст.22, 23, 1166, 1178, 1181 ЦК України.

Ухвалою суду від 10.02.2017 позовну заяву ОСОБА_1 в частині пред'явлення позовних вимог до ОСОБА_4 на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду.

На підставі заяви представника позивача ухвалою суду від 10.02.2017 залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що 21.06.2015, близько 15 год., він рухався на своєму автомобілі «Хундай АІХ 35» через с.Сокілець Козятинського району. Коли він проїжджав по центральній вулиці, то побачив, що у праву частину лобового скла його автомобіля влучив сторонній предмет. Яким чином цей сторонній предмет потрапив у лобове скло автомобіля він не бачив. Коли він зупинив автомобіль, то побачив двох хлопчиків, якими в подальшому виявились малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Коли він підійшов до них, то ОСОБА_5 сказав, що камінець кидав ОСОБА_6. Останній підтвердив цю обставину. Він викликав працівників міліції, які, приїхавши на місце події, в його присутності відібрали пояснення у матері малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та в дітей. При цьому обоє хлопчиків підтвердили те, про що вони йому розповідали безпосередньо після того, як він зупинився і підійшов до них. Зокрема, ОСОБА_6 сказав, що це він кинув камінець, який потрапив у лобове скло автомобіля. Схему дорожньо - транспортної пригоди працівники міліції не складали. Батьки дітей завдану шкоду йому не відшкодували. Просить стягнути солідарно з батьків неповнолітнього ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду у сумі 11855 грн.10 коп та моральної шкоди 500 грн. П

Представник позивача - адвокат ОСОБА_7 позов також підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.

Представник відповідачів адвокат Сич .М. позов не визнав. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували їх обґрунтованість.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він не був очевидцем події. Він приїхав до будинку ОСОБА_6 у с.Сокілець пізніше. В його присутності ОСОБА_5 сказав, що камінець у скло автомобіля кинув ОСОБА_6. Потім приїхали працівники міліції, які складали якісь документи.

Заслухавши позивача, його представника, представника відповідачів, свідка та дослідивши письмові докази , суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Так, судом встановлено, що 21.06.2015 , близько 15 год., позивач рухався на своєму автомобілі «Хундай АІХ 35», державний номер НОМЕР_1, через с.Сокілець Козятинського району Вінницької області.

Згідно із висновком про результати розгляду звернення громадянина від 24.06.2015 , складеним старшим оперуповноваженим Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_10, в ході перевірки звернення ОСОБА_1 працівниками міліції було встановлено, що під час того, як останній рухався на своєму автомобілі в с.Сокілець, малолітній ОСОБА_5 підкинув догори каміння, а малолітній ОСОБА_6 відбив його палицею. Внаслідок цього камінець, змінивши траєкторію, полетів у напрямку дороги, по якій їхав заявник, та випадково влучив у лобове скло його автомобіля, пошкодивши його. Запропоновано ОСОБА_1 з приводу відшкодування шкоди звернутися до суду в якості цивільного позивача.

Згідно із рахунком - фактурою №ПА-04991 від 26.06.2015 року, виданим ТОВ «Паритет», вартість заміни лобового скла автомобіля «Хундай АІХ 35» », державний номер НОМЕР_1, становить 11855 грн. 10 коп.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказує на ту обставину, що шкода була заподіяна йому внаслідок спільних дій малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5

При цьому він посилається на положення ст.1181 ЦК України, якими регулюється порядок відшкодування шкоди, завданої спільними діями кількох малолітніх осіб.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Згідно із ч.3 ст.58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Із системного аналізу зазначених норм процесуального права вбачається, що суд розглядає цивільну справу в межах підстав та предмету позову. Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах.

Таким чином, оскільки позивач в описовій частині позовної заяви вказує на те, що шкода була завдана йому спільними діями малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а в прохальній її частині просить стягнути завдану йому шкоду лише із батьків ОСОБА_6, то наведені у позовній заяві підстави позову не узгоджуються із пред»явленими позовними вимогами та суб»єктним складом відповідачів.

Суд вважає, що з огляду на зміст позовної заяви та зазначені положення процесуального закону дана обставина сама по собі унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Разом із цим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що завдана йому шкода є наслідком неправомірних дій малолітнього ОСОБА_6

Так, в силу приписів ч.2 ст.57, ст.62 ЦПК України пояснення сторін є доказом в цивільному судочинстві лише в тому випадку, якщо така сторона допитувалась в судовому засіданні як свідок.

Проте, позивач ОСОБА_1 та його представник не заявляли клопотання про його допит в судовому засіданні в якості свідка.

Відтак, надані ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснення стосовно того, що йому була завдана шкода діями лише малолітнього ОСОБА_6 не є допустимим доказом у справі.

Разом із цим, складений працівниками міліції висновок про результати розгляду звернення громадянина від 24.06.2015 також не може бути взятий до уваги судом, оскільки його зміст суперечить пред»явленим позовним вимогам лише до батьків малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Окрім того, цей висновок працівники міліції склали на підставі пояснень малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, наданих ними, зокрема, в присутності матері малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі.

Відповідно до п.3.5 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом МВС України від 19.11.2012 року №1050 (чинної на час розгляду звернення ОСОБА_1.), заяви і повідомлення, що надійшли до чергової частини органу внутрішніх справ, у яких відсутні відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, після реєстрації в журналі ЄО доповідаються оперативним черговим начальникові органу внутрішніх справ або особі, яка виконує його обов»язки, для розгляду та прийняття рішення згідно ЗУ «Про звернення громадян» або КУпАП.

Як вбачається із вищезазначеного висновку працівників міліції заява ОСОБА_1 не була внесена в ЄРДР, а отже відповідно до даної Інструкції розглядалась працівниками Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області в порядку, визначеному ЗУ «Про звернення громадян», положеннями якого не передбачено права посадових осіб органів державної влади, які розглядають звернення громадянина, відбирати письмові пояснення у інших осіб.

За таких обставин вказані пояснення були відібрані у малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працівниками міліції з порушенням порядку, встановленого законом.

В ч.1 ст.59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З огляду на викладене суд вважає, що висновок працівників міліції, в основу якого були покладені письмові пояснення малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в силу приписів ч.1 ст.59 ЦПК України є недопустимим доказом.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі.

В ч.1 ст.182 ЦПК України визначено, що допит малолітніх свідків проводиться в присутності батьків, якщо вони не заінтересовані у справі або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Системний аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що покази малолітніх свідків є належними і допустимими доказами в цивільному судочинстві, якщо такі особи повідомляють про відомі їм обставини справи безпосередньо в судовому засіданні. При цьому, якщо їхні батьки заінтересовані у справі, то такі малолітні особи допитуються в присутності представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Оскільки малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безпосередньо в судовому засіданні в якості свідків не допитувались, а відібрання в них пояснень здійснювалось працівниками міліції в присутності їхніх батьків, які заінтересовані у результаті розгляду справи, та за відсутності представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей, то вказані пояснення та висновок від 24.06.2015 і з цих підстав не можуть вважатись допустимими доказами в розумінні положень ст.59 ЦПК України.

В свою чергу покази свідка ОСОБА_9 також не можуть розцінюватись як доказ заподіяння шкоди позивачу лише внаслідок дій малолітнього ОСОБА_6, оскільки він не був очевидцем вищезазначених подій. Крім того, він є зацікавленим в результаті розгляду справи, так як являється батьком позивача.

Разом із цим, в п.1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В роз»ясненнях, викладених в п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, обумовлено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

За змістом ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із наданого позивачем рахунку - фактури №ПА-04991 від 26.06.2015 , виданого ТОВ «Паритет», яким обґрунтовується розмір заподіяної матеріальної шкоди, вбачається, що він є дійсним до 16 год. 00 хв. 26.06.2015 року(а.с. 5).

Проте, позивачем не надано суду доказів того, що він до 16 год. 00 хв. 26.06.2015 року оплатив даний рахунок - фактуру, і що ТОВ «Паритет» здійснювало заміну лобового скла на його автомобілі.

Відтак, суд вважає, що позивачем не доведеного заподіяння йому матеріальної шкоди в сумі 11855 грн. 10 коп.

Разом із цим, згідно із приписами ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками,- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідачка ОСОБА_2 є інвалідом першої групи з дитинства та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №684754 та довідкою управління соцзахисту Козятинської РДА від 07.09.2015 року №1032.

За таких обставин суд вважає, що заподіяння її малолітнім сином за межами їхнього домоволодіння шкоди іншим особам в будь-якому випадку не може бути наслідком несумлінного здійснення або ухилення нею від здійснення виховання та нагляду за сином.

Згідно із довідкою №2050 від 28.08.2015 року, виданою Київською дистанцією колії ДТГО «Південно - Західна залізниця», ОСОБА_3 з 16.06.2015 по 30.06.2015 перебував на робочому місці.

Отже, оскільки ОСОБА_3 21.06.2015 року не перебував вдома, то заподіяння в цей день будь-якої шкоди його малолітнім сином іншим особам також не може бути наслідком несумлінного здійснення або ухилення ним від здійснення виховання та нагляду за сином.

Згідно із відповіддю в.о.голови Козятинського міськрайонного суду від 18.04.2016 року ОСОБА_2 не притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов»язків відповідно до ст.184 КУпАП.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП.

Згідно із довідкою від 03.03.2017 року, виданою Козятинським ЗНВК «Школа - інтернат - гімназія», адміністрація цього навчального закладу повідомляє, що батьки ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сумлінно відносяться до виконання батьківських обов»язків. Регулярно спілкуються з класним керівником та відвідують батьківські збори. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина.

Із довідки Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області №151 від 12.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не ухиляються та сумлінно здійснюють батьківські обов»язки по вихованню сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Скарг та повідомлень про ухилення від батьківських обов»язків на адресу Сокілецької сільської ради не надходило.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідачами відповідно до ч.1 ст.1178 ЦК України доведено ту обставину, що якщо їхній син і заподіяв шкоду позивачу, то така шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за ним.

Крім того, позивач просить суд стягнути із відповідачів солідарно на його користь заподіяну матеріальну та моральну шкоду.

Проте, поза увагою позивача залишились правила ч.1 ст.1190 ЦК України, відповідно до яких солідарну відповідальність перед потерпілим несуть лише ті особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду.

Згідно із роз»ясненнями, викладеними в п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов»язаними, сукупними діями або діями з єдиного наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Натомість батьки малолітньої особи в силу ч.1 ст.1178 ЦК України несуть дольову (часткову) відповідальність, оскільки вони не є особами, які безпосередньо завдають шкоди потерпілому, незважаючи на можливе створення своєю поведінкою (неналежне виховання, відсутність нагляду за дітьми тощо) необхідних передумов для завдання шкоди.

Так як стягнення збитків в солідарному порядку та в порядку дольової (часткової) відповідальності є різними за своєю правовою природою способами захисту прав та інтересів потерпілої особи, то суд вважає, що позивачем всупереч положенням ст.16 ЦК України не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 60, 62,1178,1190 ЦК України , ст.ст. 10,11,109,88, 212,214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з них солідарно на користь позивача 11 855,10 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 23.06.2017.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання сторонами повного тексту рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно:

Суддя - Секретар -

Дата документу 20.06.17