Справа № 591/733/17
Провадження № 2/591/1121/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцова Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2017 року ТОВ "Сумитеплоенерго" звернулось до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовувало тими, що надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Користуючись наданими послугами, у відповідача з 01 березня 2011 року по 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість за надані послуги. В процесу розгляду справи збільшивши позовні вимоги, ТОВ "Сумитеплоенерго" просило стягнути з відповідача 18 340,14 грн. суму боргу за період з 01 березня 2011 року по 31 березня 2017 року, при цьому посилалось на те, що 30 березня 2016 року зверталось до суду із заявою про видачу відповідного наказу. Проте за заявою відповідача судовий наказ був скасований.

06.11.2017 року справа передана в провадження судді Кривцової Г.В. в звязку з звільненням з посади судді Прокудіної Н.Г.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнений позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні в повному обсязі. Надав суду письмові заперечення (а.с.162-207 том 1, а.с.227-230 том 1, а.с. 29-63 том 2) та особисті пояснення, які зводяться до наступного.

У своїх запереченнях ОСОБА_2 посилається на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а заява про збільшення позовних вимог містить вимоги, які не заявлялися в наказному провадженні, що суперечить вимогам ст. ст. 98, 118 ЦПК України.

Крім того, відповідач зазначає, що заява про збільшення позовних вимог містить розрахунок, що не підтверджений жодним доказом, відсутні докази встановлення лічильника та його повірки, докази теплопостачання до будинку відповідача поза межами опалювального сезону.

Посилаючись на ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Обовязку відповідача сплатити за спожиті комунальні послуги, передує обовязок позивача підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг та надання його на підпис споживачу. Однак позивачем дана вимога Закону виконана не була, більше того, позивач штучно створює умови щодо блокування можливості укладення типового договору із споживачем. Отже, створення позивачем протиправних умов, що унеможливлюють укладення типового договору зі споживачем - є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» позивач жодного разу не повідомив про зміну тарифу відповідача ОСОБА_2

Посилаючись на рішення Антимонопольного комітету України від 27 листопада 2013 року № 31-р/тк ОСОБА_2 зазначає, що дії ТОВ «Сумитеплоенерго», які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з центрального опалення з порушенням порядку їх формування у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування міста Суми є незаконними. Вказаним рішенням позивача було зобовязано припинити порушення, шляхом приведення вартості послуг з центрального опалення до економічно обґрунтованих. Відповідач робить висновок, що нарахування плати за послуги теплопостачання за двоставковим тарифом не можна вважати обґрунтованим.

Посилаючись на Правила підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених спільним наказом Міністерства палива та енергетики України та Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 року №620/378 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України, відповідач зазначає, що підготовка теплового господарства до опалювального сезону повинна здійснюватися субєктом господарювання, який здійснює діяльність з виробництва, постачання, транспортування теплової енергії та надання послуг теплопостачання. Зазначені заходи повинні містити в т.ч. виконання ремонтно-профілактичних робіт устаткування тепловикористовувальних установок і внутрішньо будинкових систем, відновлення теплової ізоляції. Вказує, що згідно п. 12 Правил у разі встановлення будинкових заходів обліку теплової енергії споживач сплачує послуги згідно з їх показанням пропорційно опалювальній площі лише за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та /або виконавцем заходів утеплення місць загального користування.

При нарахуванні мешканцям будинку, де він проживає, до оплати виставляється обсяг втрат теплової енергії на ділянках розподільчих трубопроводів з порушеною теплоізоляцією, прокладених в неопалювальних підвалі. Позивач ніколи не вживав жодних заходів стосовно виконання ремонтно-профілактичних робіт цього устаткування, крім того, відсутність теплоізоляції, з вини позивача, значно збільшує показники лічильника на які посилається позивач при визначенні розміру позовних вимог.

Крім того, у своїх запереченнях позивач просить суд застосувати позовну давність до вимог ТОВ «Сумитеплоенерг» про стягнення з нього боргу.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.21 том № 1), що в свою чергу не заперечується стороною відповідача.

Особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 оформлено на ОСОБА_3 (а.с.9-14 том № 1 ).

Згідно пояснень відповідача, ОСОБА_3 це його батько, який не проживає у квартирі на даний час.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 фактично проживав у спірний період з 01 березня 2011 року по 31 березня 2017 року в квартирі АДРЕСА_2 та користувався наданими послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, то відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», він як споживач зобовязаний оплачувати ці житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом.

Відповідач не довів того факту, що він не споживав і не користувався наданими йому послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

У березні 2016 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до якої 30 березня 2016 року було видано судовий наказ про стягнення 11 484,38 грн. заборгованості.

26 серпня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми скасував судовий наказ, виданий 30 березня 2016 року за заявою ОСОБА_2

Після скасування судового наказу, ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до ОСОБА_2 з відповідним позовом, який розглядається у даній справі.

З оборотної відомості вбачається, що за весь період з березня 2011 року по березень 2017 року відповідач лише один раз сплатив суму за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання в січні 2013 року в розмірі 1274,64 грн. (а.с.10 том 1).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, факт ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі підлягає встановленню шляхом здійснення перевірки кількісних та/або якісних показників наданих послуг, за результатами якої складається відповідний акт-претензія.

Рішенням Сумської міської ради від 03 серпня 2005 року № 1338-МР "Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії" цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді міста Суми, було передано в оренду ТОВ "Сумитеплоенерго" строком на 10 років.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 грудня 2005 року № 720 "Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в м. Суми" з 01 жовтня 2005 року ТОВ "Сумитеплоенерго" визнано виробником і виконавцем послуги по м. Суми з теплопостачання і гарячого водопостачання.

На підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 травня 2011 року № 322 "Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в м. Суми" виробником та виконавцем послуг в м. Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води було визначено ТОВ "Сумитеплоенерго" (а.с.15 том 1).

Доводи відповідача про те, що двоставкові тарифи на послуги, за якими йому нарахована заборгованість, є незаконними суд не приймає до уваги, оскільки це питання неодноразово було предметом розгляду інших судових справ, рішення за якими набрали законної сили.

Посилання відповідача на рішення тимчасової адміністрації колегії Антимонопольного комітету України від 27 листопада 2013 року, яким зобовязано ТОВ «Сумитеплоенерго» привести вартість послуг з централізованого опалення до економічно обґрунтованого рівня та подати на затвердження уповноваженому органу у двомісячний строк з дня одержання рішення, суд не приймає до уваги з тих підстав, що зазначене рішення тимчасової адміністрації колегії Антимонопольного комітету було оскаржено товариством «Сумитеплоенерго» в судовому порядку, в результаті чого Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 року рішення господарського суду м. Києва від 23.06.2016 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду м. Києва (а.с.62-79 том 1).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 17.10.2014 року № 146 розмір тарифу на послуги з централізованого опалення ТОВ «Сумитеплоенерго» приведено до економічно обґрунтованого рівня:

-для абонентів житлових будівників з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 423,78 грн./Гкал (з податком на додану вартість);

-для абонентів житлових будівників без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 11,73 грн. за 1 кв.м за місяць протягом опалювального періоду (з податком на додану вартість) (а.с. 99-102, 103-104 том 1).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 830 від 28.12.2010 року, розмір тарифу становив:

-для абонентів житлових будівників з приладами обліку теплової енергії 194,53 грн./Гкал (з ПДВ);

-для абонентів житлових будівників без приладів обліку теплової енергії 5,31 грн. за 1 кв.м (з ПДВ;

-абонентська плата 0,89 грн. з ПДВ за 1 кв.м (з ПДВ)

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є заборгованість ОСОБА_2 з надання послуг з централізованого опалення.

Тому, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 хоча і не є власником квартири, але фактично є споживачем наданих послуг, і користувався ними у спірний період, то відповідно до ст. 68 ЖК України, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», він зобовязаний оплачувати спожиті послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачаться з матеріалів справи, позов подано до суду 10 лютого 2016 року, тобто після спливу трьох років з початку періоду, за який позивач просить стягнути борг.

Суд вважає, що заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності підлягає задоволенню і підлягає стягненню сума заборгованості лише за останні три роки перед звернення до суду з позовом, оскільки ТОВ «Сумитеплоенерго» не надало доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропущення товариством позовної давності за період з 01.03.2011 року по 28.02.2014 року.

Таким чином, суму боргу в межах позовної давності необхідно нараховувати з 01.03.2014 року і по 31.03.2017 року.

Відповідач не погодився з розрахунком позивача, однак не надав іншого розрахунку, який би, на його думку, був вірним.

Суд бере до уваги розрахунок, наданий позивачем (а.с.92-94 том 1), та вважає необхідним стягнути заборгованість з відповідача за період з 01.03.2014 року і по 31.03.2017 року, що становить: за послуги централізованого опалення 12501,05 грн., за абонентську плату 191,35 грн., а всього суму заборгованості за цей період 12 692,40 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з задоволенням позовних вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесений позивачем судовий в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2014 року по 31.03.2017 року в сумі 12 692,40 грн., а також судовий збір в розмірі 1600 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова