Справа № 635/8693/16-ц
Провадження № 2/635/761/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом (враховуючи уточнення), в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_4. Після його смерті залишалась спадщина у вигляді земельної ділянки АДРЕСА_2 Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки АВВ № 524610 від 16.07.1999, посвідченого за р.№ 565 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражею Н.П. Спадкоємцями за законом на час відкриття спадщини, у відповідності до ст.529 ЦК УРСР 1963р. на зазначену земельну ділянку були: ОСОБА_1 (дочка спадкодавця) - позивач по справі, ОСОБА_2 (дружина спадкодавця) та ОСОБА_3 (син спадкодавця) - відповідачі по справі. У визначений законом шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців до нотаріальної контори не звертався. Позивач спадщину прийняла фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, як передбачено ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці першої черги, хоча й були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, але жодних, передбачених законодавством дій, які б свідчили про прийняття спадщини не вчинили. Ані дружина, ані син спадкодавця не мали наміру на прийняття спадщини, проте свою волю на відмову не виявляли аж до того часу, поки позивач не розпочала оформлення права на спадкову земельну ділянку. Цивільний кодекс УРСР 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини після її батька, не містив норми, яка передбачає прийняття спадщини по замовчуванню спадкоємцями, які мешкали разом зі спадкодавцем на момент її відкриття, тому нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори прийняв від них заяви про відмову від спадщини. Таким чином, позивач фактично є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки заповіту спадкодавець не залишав. В подальшому, як виявилось, оформити спадщину в нотаріальній конторі позивачу не вбачається можливим, оскільки спадкодавець не зареєстрував своє право власності належним чином, як того вимагають норми діючого на той час законодавства. Про що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відтак, з питанням про визнання права власності в порядку спадкування за законом на приведену вище земельну ділянку позивач із звернулась до суду.

Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить позовні вимоги задовольнити та розглянути справу у його відсутність.

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи не з'явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1, в тому числі враховуючи уточнення, підтримує та не заперечує проти їх задоволення, а справу просить розглядати у її відсутність.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи не з'явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1, в тому числі враховуючи уточнення, підтримує та не заперечує проти їх задоволення, а справу просить розглядати у його відсутність.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. за реєстровим №565, земельна ділянка АДРЕСА_2, Пісочинської селищної ради, надана для ведення садівництва, що належала ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності, виданого 02.07.1999 Пісочинською Селищною Радою народних депутатів, зареєстрованого за НОМЕР_2, перейшла у приватну власність ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану 21.10.2000.

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року (далі - ЦК УРСР в редакції 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у справі - ОСОБА_1 є донькою померлому ОСОБА_4, про свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видана 25 травня 1976 року в м.Харкові «Дворец новорожденных «Октябрьский» (мовою оригіналу), на підставі актового запису за №355, а також копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, на підставі актового запису №90 від 18.04.2009, з якого вбачається що після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на «ОСОБА_10».

Як вбачається з відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за вих.№563/01-16 від 22 лютого 2017 року, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у нотаріальній конторі спадкова справа заведена за №504/2015. В матеріалах даної спадкової справи містяться: заява ОСОБА_1 від 30.05.2015 про прийняття спадщини після батька ОСОБА_4; заява ОСОБА_2 від 30.05.2015 про те, що вона спадщину після чоловіка ОСОБА_4 не приймала, на неї не претендує, на видачу свідоцтва про право власності згідно із ст.60 СК України та ст.368 ЦК України на майно набуте у період зареєстрованого шлюбу також не претендує; заява ОСОБА_3 від 30.05.2015 про те, що він спадщину після батька ОСОБА_4 не приймав, на неї не претендує. Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалось, заповітів від імені ОСОБА_4 не посвідчувалось.

Таким чином, судом встановлено, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, які б виявили своє бажання отримати спадщину, окрім позивача у справі не має.

Таким чином, суд вважає ОСОБА_1 такою, що набула право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дванадцятої державної нотаріальної контори Товстолудською О.В. від 13 травня 2015 року, ОСОБА_1, яка мешкає в АДРЕСА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, було відмовлено у зв'язку з відсутністю Державного акту на земельну ділянку на ім'я спадкодавця, адже спадкодавцем не було зареєстровано своє право власності належним чином.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

При таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті батька, є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також нею були вчинені всі дії, спрямовані на прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки у порядку ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Я.А. Шинкарчук