Справа №580/1885/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/1056/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року

у справі за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі,

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 27 серпня 2015 року ОСОБА_1 наказом начальника Військового інституту від 27 серпня 2015 року №172 зараховано курсантом першого курсу та постановлено на всі види забезпечення по курсантській нормі.

21 квітня 2016 року наказом начальника Військового інституту від 21 квітня 2016 року №81 ОСОБА_1 відраховано зі списку інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання.

Власноруч, підписуючи контракт про навчання ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду відповідно до п. 1 Контракту відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті.

Загальна сума витрат на утримання позивача у ВНЗ складає 73631,06 грн., з яких витрати, пов`язані з послугами харчування (продовольче забезпечення) протягом навчання 10203,78 грн., з речовим забезпеченням 966,32 грн., з грошовим забезпеченням 57149,35 грн., по медичному забезпеченню 92,16 грн., з споживання комунальних послуг та електроносіїв 5219,45 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації 73631,06 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року вимоги Військового інституту телекомунікацій та інформатизації задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 16481 грн. 71 коп. та судові витрати у справі в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування грошового забезпечення з утриманням у вищому військовому навчальному закладі ОСОБА_1 у сумі 57149,35 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на п. 1.8 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам», оскільки вказаним пунктом регулюється виключно порядок повернення грошового забезпечення у разі зміни правил і норм виплати грошового забезпечення військовослужбовцям під час проходження військової служби. В даному випадку не змінюються правила і норми виплати грошового забезпечення, а діє норма Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо відшкодування витрат на навчання курсанта вищого військового навчального закладу у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Часткового задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 16481 грн. 71 коп., суд першої інстанції виходив з положень ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому, враховуючи принцип диспозитивності судового судочинства та межі розгляду справи апеляційним судом, не переглядається.

Відмовляючи позивачу у стягненні витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням, суд керувався положенням п. 1.8 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам».

Однак, з таким висновком погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу ВНЗ, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався проходити військову службу, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с. 15).

Згідно з витягом з наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації № 172 від 27 серпня 2015 року, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано наказом від 22 серпня 2015 року № 29 курсантом першого курсу денної форми навчання факультету № 1, який прибув для навчання із військової частини польова пошта НОМЕР_1 м. Суми, з 27 серпня 2015 року зараховано до списків особового складу інституту на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 28 серпня 2015 року та вважати таким, що приступив до навчання. Встановлено максимальний посадовий оклад за останньою займаною посадою у розмірі 605 грн. на місяць з виплатою відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премії у розмірі 125%, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50%, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% та надбавки за вислугу років, яка станом на 27 серпня 2015 року становить 1 рік 9 місяців 26 днів, у розмірі 5% (а.с. 14).

За пунктом 9, укладеного з ОСОБА_1 контракту, чинність контракту припинено 21 квітня 2016 року у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання (а.с. 15 на звороті).

Відповідно до витягу з наказу № 81 від 21 квітня 2016 року, ОСОБА_1 відраховано з інституту наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 21 квітня 20116 року № 17 у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання (а.с. 13).

З довідки Військового інституту телекомунікацій та інформатизації вбачається, що витрати на утримання у ВНЗ ОСОБА_1 з 27 серпня 2015 року по 21 квітня 2016 року складаються з: грошового забезпечення 57149,35 грн.; продовольчого забезпечення 10203,78 грн.; речового забезпечення 966,32 грн.; медичного забезпечення 92,16 грн.; енергоносії 5219,45 грн., а всього 73631,06 грн. (а.с. 17).

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року, № 2232-XII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

За пунктами 3, 5, 7 зазначеного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за весь період навчання. У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач відрахований з Військового інституту телекомунікацій та інформатизації у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання.

Пунктом 1 контракту, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації та ОСОБА_1 , про проходження військової служби, передбачено відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Тому ОСОБА_1 зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати витрати на своє утримання у навчальному закладі.

Проте, відмовляючи у відшкодуванні витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням відповідача, суд першої інстанції неправомірно застосував положення п. 1.8 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260, оскільки спірні правовідносини регулюються частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року, № 2232-XII, та пунктами 3, 5, 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року та пунктом 1 контракту.

Пунктом 1.8 вищезазначеної Інструкції врегульований порядок повернення грошового забезпечення у разі зміни правил і норм виплати грошового забезпечення військовослужбовцям під час проходження військової служби, який не є предметом та підставою позову у справі, яка переглядається.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно застосував положення Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» до спірних правовідносин і дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на грошове забезпечення.

Згідно з розрахунком витрат на утримання у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 від 21 квітня 2016 року, який був наданий позивачем до суду першої інстанції, заборгованість за період навчання з 27 серпня 2015 року по 21 квітня 2016 року по грошовому забезпеченню склала 57149,35 грн., яку й необхідно стягнути з нього на користь позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині відшкодування витрат на грошове забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню1515 грн. 80 коп. на відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації задовольнити.

Скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на грошове забезпечення та ухвалити в цій частині нове рішення.

Задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрати на грошове забезпечення в сумі 57149 грн. 35 коп., як витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі та 1515 грн. 80 коп. на відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації судових витрат у справі в розмірі 1378 грн., рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -