Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», державного концерну «Укроборонпром» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційними скаргами КалініченкаБориса Ігоровича, який діє в інтересах державного концерну «Укроборонпром» та Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» (далі - Костянтинівського ДНВП «Кварсит»), державного концерну «Укроборонпром» (ДК «Укроборонпром») про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ОСОБА_3 посилався на те, що з 19 червня 1998 року, він працював директором Костянтинівського ДНВ «Кварсит» але 11 квітня 2014 року ДК «Укроборонпром» видало наказ № 98-к про розірвання з ним контракту та звільнення його з 14 квітня 2014 року на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач посилався на те, що незважаючи на вказаний наказ, він залишався керівником Костянтинівського ДНВП «Кварсит» до 13 жовтня 2014 року включно. При цьому, з 14 квітня 2014 року по 11 серпня 2014 року він перебував на лікарняному та отримав допомогу по тимчасовій непрацездатності в повному обсязі, а з 12 серпня 2014 року він продовжив роботу на підприємстві на посаді його керівника. З цього часу на нього, як і на інших працівників, складався табель розрахунку робочого часу та йому нараховувалася заробітна плата.

14 листопада 2014 року на підприємстві проводилася перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства та складався відповідний акт перевірки питань фінансово-господарської діяльності, в якому зазначено, що право першого підпису на фінансових документах за період з 01 квітня 2014 року по 13 жовтня 2014 року мав ОСОБА_3, як директор підприємства. Починаючи з 14 квітня 2014 року, він не склав повноважень директора підприємства.

Згідно вказаного акту, починаючі з серпня 2014 року по жовтень 2014 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 50 510 грн та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 89 488 грн 66 коп., а всього - 139 998 грн 66 коп.

Крім того, позивач не згоден з тим, що 18 лютого 2015 року відповідач виплатив йому кошти у розмірі 41 348 грн 70 коп., однак вся сума заборгованості, що була встановлена в акті перевірки, йому не виплачена до останнього часу.

Також, він вважав незаконним відрахування з належних йому сум при звільненні коштів у розмірі 63 781 грн 48 коп. у рахунок погашення кредиту дружині, що здійснено на підставі його письмової заяви, в якій він не зазначав остаточну суму коштів для відрахування, і на той час він вже не працював на підприємстві.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив встановити факт перебування його в трудових відносинах із Костянтинівським ДНВП «Кварсит» у період з 14 квітня 2014 року по 13 жовтня 2014 року та стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 12 серпня 2014 року по 13 жовтня 2014 року в розмірі 139 998 грн 66 коп. Крім того, він просив стягнути з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати його звільнення.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29 грудня 2015 року по 30 березня 2016 року включно у розмірі 110 151 грн 68 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні та судового збору скасовано й ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 781 грн 48 коп.

Стягнуто з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 912 185 грн 22 коп., визначений без відрахувань податків і обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах Калініченко Б.І., який діє в інтересах ДК «Укроборонпром» та Костянтинівського ДНВП «Кварсит» просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2015 року по 30 березня 2016 року включно у розмірі 110 151 грн 00 коп., рішення апеляційного суду в частині стягнення з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 912 185 грн 22 коп., та в частині стягнення з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» заборгованості по заробітній платі у сумі 63 781 грн 48 коп.,у іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Костянтинівського ДНВП «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 січня 2016 по 18 лютого 2016 року у сумі 43 603 грн 50 коп., обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Отже, судові рішення в частині встановлення факту перебування в трудових відносинах не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 листопада 2013 року між ДК «Укроборонпром» та ОСОБА_3 було укладено контракт № 63к/13, на термін з 20 листопада 2013 року по 09 листопада 2014 року. Вказаним контрактом були визначені взаємні права та обов'язки сторін, умови матеріального забезпечення керівника, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, порядок внесення змін і доповнень до контракту та підстави його припинення, термін дії та інші умови, а саме абзацом 24 в п. 5.3 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Концерну до закінчення терміну його дії з інших підстав, передбачених законодавством України.

Наказом від 11 квітня 2014 року № 98-к контракт, укладений між ОСОБА_3 та ДК «Укроборонпром», розірваний, позивача звільнено з займаної посади директора Костянтинівського ДНВП «Кварсит» з 14 квітня 2014 року за п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з підстав набрання законної сили рішення, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції.

В суді першої інстанції позивач не заперечував, що із вказаним наказом він ознайомився особисто 14 квітня 2014 року та отримав його примірник.

Відповідно до наказу директора Костянтинівського ДНВП «Кварсит» від 11 листопада 2014 року № 237, начальнику відділу кадрів на підставі наказу ДК «Укроборонпром» від 11 квітня 2014 року № 98-к необхідно було видати трудову книжку ОСОБА_3 у термін 12 листопада 2014 року, а головному бухгалтеру здійснити нарахування належних розрахункових виплат ОСОБА_3 станом на 14 квітня 2014 року.

Як вбачається із особової картки позивача, 13 листопада 2014 року позивач отримав трудову книжку на підприємстві.

11 листопада 2014 року складено акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Костянтинівського ДНВП «Кварсит», проведеної відповідно до наказу генерального директора ДК «Укроборонпром» від 07 листопада 2014 року № 277, в якому серед іншого зазначено, що відповідно до наказу ДК «Укроборонпром» від 11 квітня 2014 року № 98-к розірвано контракт з директором підприємства ОСОБА_3 з 14 квітня 2014 року, про що останній ознайомлений під підпис, але своїх повноважень не склав. Відповідно до доповідної записки начальника відділу кадрів наказ про звільнення ОСОБА_3 до відділу кадрів не надійшов.

У листі від 24 липня 2014 року № 1-513 у відповідь на лист ДК «Укроборонпром» від 14 липня 2014 року ОСОБА_3 підтвердив, що з наказом про звільнення він був ознайомлений, а також зазначив, що перебуває на лікарняному з 14 квітня 2014 року та продовжує керувати підприємством, підписуючи фінансові документи.

Розрахунковим листом, наданим виконуючим обов'язки головного бухгалтера, з серпня по жовтень ОСОБА_3 нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 139 998 грн 66 коп., які йому не виплачені.

З копій табелів обліку робочого часу Костянтинівського ДНВП «Кварсит» вбачається, що ОСОБА_3 у період з 14 квітня 2014 року по 11 серпня 2014 року проведені відмітки про знаходження на лікарняному, а з 12 серпня 2014 року по 13 жовтня 2014 року внесені відомості про відпрацьований робочий час.

Дані про нарахування та виплату заробітної плати позивачу в II - III кварталах 2014 року відображені у відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 19 липня 2016 року № 2456.

Згідно з розрахунковим листком за листопад 2014 року, борг Костянтинівського ДНВП «Кварсит» перед позивачем на кінець місяця складав 105 220 грн 18 коп.

Як вбачається з копій вихідних накладних, у період 2014 року працівник Костянтинівського ДНВП «Кварсит» ОСОБА_5 придбала товари та матеріали у рахунок заробітної плати, загальною вартістю 63 781 грн 48 коп. та мала заборгованість перед підприємством у цій сумі, що вбачається з розрахункового листка за грудень 2014 року.

Згідно з копією заяви ОСОБА_6 на ім'я директора Костянтинівського ДНВП «Кварсит» ОСОБА_7 від 10 грудня 2014 року вона просила передати заборгованість по кредитам її чоловіку ОСОБА_3, який згідно копії заяви від 10 грудня 2014 року письмово зазначив, що згоден прийняти заборгованість ОСОБА_5 для погашення з належних йому коштів.

Відповідно до розрахункового листка Костянтинівського ДНВП «Кварсит» перед ОСОБА_3 на кінець місяця складав 41 438 грн 70 коп., з зарплати позивача на користь Костянтинівського ДНВП «Кварсит» було утримано 63 781 грн 48 коп.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з заробітної плати позивача правомірно було утримано 63 781 грн 48 коп., оскільки, як встановлено судом ОСОБА_3 письмово погодився прийняти заборгованість ОСОБА_5 для погашення її з належних йому коштів.

Проте, апеляційний суд вважаючи таке стягнення незаконним, вищевикладеного не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення вказаної суми як заборгованості із заробітної плати.

Враховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню із залишення в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, згідно бухгалтерської довідки Костянтинівського ДНВП «Кварсит» від 25 грудня 2015 року, загальна сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 на дату звільнення 14 квітня 2014 року складала 41 438 грн 70 коп.

Відповідно до копії відомості на виплату грошей від 18 лютого 2016 року № 43 ОСОБА_3 виплачено 41 438 грн 70 коп., які згідно особистого підпису позивача ним отримано 18 лютого 2016 року.

Вказане також підтверджується бухгалтерською довідкою Костянтинівського ДНВП «Кварсит» від 14 липня 2016 року № 10432, згідно якої 30 березня 2016 року позивачу також виплачено компенсацію втрати частини заробітку за час її несвоєчасної виплати у розмірі 18 481 грн 66 коп., з врахуванням індексу інфляції.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Оскільки позивач не працював в останній день роботи у зв'язку із відкриттям листка непрацездатності, то згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України повний розрахунок з ним повинен був бути проведений не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, у відповідності до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід вираховувати за період з дня коли позивач пред'явив вимоги до роботодавця по день фактичного розрахунку з ним - 30 березня 2016 року.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16, від 05 жовтня 2016 року № 6-2405цс15, від 13 березня 2017 року № 6-259цс17.

Вказаний висновок щодо застосування норм права, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 912 185 грн 22 коп., визначених без відрахувань податків і обов'язкових платежів за період з 13 листопада 2014 року по 13 грудня 2016 року, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-213, 315 ЦПК України зазначені вимоги закону залишив поза увагою.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Калініченка Бориса Ігоровича, який діє в інтересах державного концерну «Укроборонпром» та Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в частині стягнення з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 63 781 грн 48 коп. скасувати, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в частині стягнення з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович