Номер провадження: 22-ц/785/6650/17
Номер справи місцевого суду: 511/1060/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

06.06.2017 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» - (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк»та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № ІСКGMCUL 98413/004 від 23/04/2013 року про відкриття карткового рахунку.Відповідно п.п 2.2-2.8, 3.1, 3.4 Кредитного договору Банк зобов'язався протягом 60 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн. на рахунок № 2625.9.000107058, який відкритий на підставі приєднання Позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг (Анкети-договору на відкриття платіжної картки). Банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду.

Нарахування процентів здійснюється щоденно, при цьому, проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік триста шістдесят днів, місяць рівний кількості календарних днів. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті Позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою.

Кредит надавався на підставі Анкети-договору на відкриття платіжної картки позичальник; лімітом, зазначеним в п. 2.2. кредитного договору на споживчі цілі. Кредитний договір вступив у силу з моменту його підписання Сторонами і діє протягом 3-х років, але в будь-якому випадку повного виконання Сторонами зобов'язань за Кредитним договором. Підписання Кредитно договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розмірі Кредитного ліміту, встановленого Банком, у період обслуговування кредитного договору і 3.4.).

У звязку з наявністю простроченої заборгованості, 22.12.2015 року, за вих. № 12535 Банк направив на адресу відповідача вимогу сплати, в якій зазначив кінцевий строк виконання зобовязання, однак станом на дату звернення до суду борг відповідачем на погашений.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання, передбачені Кредитним договором, не виконує, та на момент звернення до суду утворилася заборгованість у загальному розмірі 16143,62 грн.,яка складається з:

простроченої заборгованості по тілу кредиту 1 996,31 грн.;

простроченої заборгованості за процентами 3 890,52 грн.;

заборгованості за штрафами та пенею 10 256,79 грн., позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» були задоволені у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що у відповідності до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позичальник зобовязаний сплатити грошову суму та неустойку.

У звязку з цим, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»про стягнення заборгованності з відповідача по кредитному договору.

При цьому суд правильно виходив із того, що станом на 29.05.2017 рокукредитна заборгованість не погашена, платіжна картка не закрита.

Так, суд обґрунтовано виходив із того, що у відповідності до п. 9.3, 9.12 Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з дати підписання або на строк, передбачений кредитним договором. Якщо на протязі цього терміну ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він (договір) вважається автоматично пролонгованим на такий же строк.

В даному випадку платіжна картка (рахунок) не закрита, так як відповідно до п. 9.3 Правил відкривається на невизначений строк, а фактично на строк дії кредитного договору.

Так, у відповідності до п.3.2 кредитного договору (а.с. 4) строк дії договору встановлений в три роки, доказів того, що сторони подали заяву про припинення дії договору в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що строк для звернення до суду не пропущений, оскільки договір є продовженим на такий самий строк.

З підстав викладеного, доводи заявника апеляційної скарги про те, що строк дії договору збіг, а тому суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог, є безпідставними і необгрунтованими.

Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про те, що в даному випадку підстав для застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення відстотків за користування кредитом та пені не встановлено.

У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

Так, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідною заявою про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин (а.с.50).

Як вбачається із умов даного кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, враховуючи, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами щомісячно до 25-го числа за попередній місяць, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, для) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Враховуючи те, що з позовом позивач звернувся 06.06. 2017 року, то з урахуванням строку позовної давності, розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитними коштами здійснений судом неправильно, оскільки відсотки слід нараховувати, починаючи з 06.06.2014 року.

На вказану дату були нараховані відсотки у сумі 71,36 та 188,43 грн., а всього 259,79 грн. (а.с.24).

У звязку з цим, сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинна бути зменшена на вказану суму, тобто стягненню підлягає не 3890,52 грн., як стягнув суд, а 3630,73 грн.

Що стосується заборгованості по тілу кредиту, то вонасклала 1 996,31 грн., відповідачем не погашена, а тому підлягає стягненню у повному розмірі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем пропущений і однорічний строк спеціальної позовної давності щодо стягнення пені.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити та зменшити суму пені, стягнувши її в межах річного строку позовної давності, а саме в сумі 5635,46 грн.

Крім викладеного, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відстрочки позивачу судового збору, який йому було відстрочено ухвалою суду від 04 липня 2017 року (а.с.58).

Більше того, у разі відстрочки судового збору, то за результатами розгляду справи і ухвалення рішення, яким суд задовольнив позовні вимоги, суду належало стягнути цей судовий збір з відповідача на користь держави, а не на користь позивача у справі, який цей судовий збір не сплачував.

Проте, суд не дотримався вищезазначених вимог цивільно-процесуального законодавства, що додатково свідчить про незаконність судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредиту в загальному розмірі 11 262,5 грн., із яких 1 996, 31 грн. заборгованість по тілу кредиту, 3630,73 грн. відсотки за користування кредитними коштами, 5635,46 грн. пеня.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 480 грн., з ОСОБА_3 на користь державного бюджету України стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1120 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог, що в сумі складає 1600 грн.

В решті рішення слід залишити без змін.

Також колегія суддів вважає за необхідне пропорційно до задоволених позовних вимог розподілити між сторонами судовий збір за подання ОСОБА_3 апеляційної скарги, у загальній сумі 1760 грн., у звязку з чим слід стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання ним апеляційної скарги у сумі 528 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість по кредиту в загальному розмірі 11 262,5 грн. (одинадцять тисяч двісті шістдесят дві гривні 50 копійок), із яких 1 996, 31 грн. (одна тисяча девятсот девяносто шість гривень 31 копійка) заборгованість по тілу кредиту, 3630,73 грн. (три тисячі шістсот тридцять гривень 73 копійки) відсотки за користування кредитними коштами, 5635,46 грн.(пять тисяч шістсот тридцять пять гривень 46 копійок) пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 480 грн. (чотириста вісімдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1120 грн. (одна тисяча сто двадцять гривень).

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 528 грн. (пятсот двадцять вісім гривень).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2