АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 630/433/17 Головуючий І інстанції - Малихін О.О.
Провадження № 22ц/790/6040/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Актінія» про визнання розписки недійсною та встановлення факту неповернення грошових коштів,-

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2017 року, і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 звернулася 22.08.2017 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ТОВ «Актінія»про визнання розписки недійсною та встановлення факту неповернення коштів, вказуючи, що 19 червня 2013 року між нею та ОСОБА_4укладено договір позики, за яким згідно п.1 договору ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 кошти в сумі 52000,00 доларів США, а ОСОБА_4 зобов'язалась повернути позику у визначений цим договором строк. Пунктом 4 договору позики встановлено строк повернення позики до 19 червня 2015 року. ОСОБА_4 зобов'язання по договору не виконала.

Ухвалою судді Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ТОВ «Актінія» про визнання розписки про отримання боргу недійсною та встановлення факту неповернення коштів.

Суд першої інстанції зазначив, що на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Київській обласній товарній біржі від 10 серпня 2015 року сума позики стягнута з ТОВ «Актінія». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року у справі № 922/1978/16 порушено провадження про банкрутство ТОВ «Актінія», кредиторські вимоги ОСОБА_3 в сумі 1123720,00 грн. визнані судом безспірними та включені до реєстру вимог кредиторів. Її представник ОСОБА_5, зловживаючи довірою, отримав від неї розписку, датовану 29 квітня 2017 року, про отримання нею від ОСОБА_4 суми боргу за договором позики від 19 червня 2013 року в повному обсязі, але по факту ОСОБА_3 кошти не отримала. Зазначена розписка від 29.04.2017 року порушує право ОСОБА_3 на отримання від ТОВ «Актінія» грошових коштів як конкурентного кредитора в справі про банкрутство.

З посиланням на те, що позивач має намір захистити свої права та інтереси, які виникли у неї, як у конкурентного кредитора, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство ТОВ «Актінія», та які засновані на рішенні, ухваленому у спорі з майновими вимогами до юридичної особи - ТОВ «Актінія», суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають розгляду в межах справи про банкрутство господарським судом, що виключає можливість їх розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте з таким вирішенням питання щодо відмови у відкритті провадження у справі колегія суддів погодитися не може зважуючи на таке.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі послався на обставини, які не були перевірені судом в процесі розгляду справи, а тому прийшов до передчасного висновку, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст.ст.1,4-1,12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст.1 ГПК України , до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК України визначено перелік справ, які підвідомчі господарським судам.

Згідно зі ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі, є, як правило, фізична особа.

Тобто, критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 і просила визнати розписку недійсною та встановити факт неповернення грошових коштів по договору позики, укладеного між ними, як між фізичними особами.

Отже, суд дійшов передчасного висновку, щодо підвідомчості даного спору господарському суду.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.311, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2017 рокускасувати.

Справу направити для розгляду зі стадії вирішення питань, передбачених ст.ст.121,122 ЦПК України до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський