Справа № 733/498/17 Провадження № 22-ц/795/1652/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Карапиш Т. В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представників відповідачів: ОСОБА_6 селищної ради ОСОБА_7, Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» - завідувачки ОСОБА_8, адвокатів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_6 селищної ради на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 селищної ради Ічнянського району, Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_6 селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, третя особа відділ освіти, молоді та спорту ОСОБА_6 селищної ради Ічнянського району,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

У березні 2017 року ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_6 селищної ради Ічнянського району, в якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просила поновити її на посаді вихователя Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» та стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що звільнення ОСОБА_5 відбулося без взаємної на те її згоди. Позивач стверджує, що заяви про звільнення за власним бажанням від 17.02.2017 та за згодою сторін від цієї ж дати написані нею під психологічним тиском завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_8 Остання, використовуючи своє службове становище, на ґрунті особистих неприязних відносин поставила позивача та її чоловіка ОСОБА_11 в такі умови, за яких їм стало неможливим працювати у закладі. 28.02.2017 ОСОБА_5 звернулася до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» із заявою про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін, але їй у цьому було відмовлено. Позивач дізналася, що наказом від 23.02.2017 її передчасно звільнено за згодою сторін з 03.03.2017, що є порушенням трудового законодавства.

Ухвалами суду від 12.04.2017 залучено до участі у справі Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» як співвідповідача, а відділ освіти, молоді та спорту ОСОБА_6 селищної ради Ічнянського району як третю особу.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено: скасовано наказ № 11 від 23.02.2017 про звільнення ОСОБА_5, останню поновлено на роботі на посаді вихователя Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_6 селищної ради та на її користь з ОСОБА_6 селищної ради стягнуто 13540 грн 75 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи скарги зводяться до такого:

- суд І інстанції порушив вимоги ст. 31 ЦПК України, прийнявши до розгляду заяву про зміну предмету позову після початку розгляду справи по суті,

- суд неправильно оцінив показання допитаних по справі свідків,

- справу вирішено з порушенням встановлених ст. 157 ЦПК України строків для її розгляду,

- чинення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 селищною радою тиску на ОСОБА_5 не підтверджено належними доказами, так як по справі не встановлено, що остання зверталася з цього приводу до компетентних органів. Суд обґрунтував примус позивача подати заяву на звільнення виключно на припущеннях і замість встановлення обставин подання позивачем цієї заяви та перевірки законності наказу про її звільнення вдався до зясування взаємовідносин у трудовому колективі,

- причиною заміни ОСОБА_5 заяви про звільнення за власним бажанням на заяву про звільнення за угодою сторін стало її бажання якнайшвидше стати на облік у центрі зайнятості й отримувати допомогу по безробіттю,

- заяву про звільнення позивача погоджено головою ОСОБА_6 селищної ради, після чого було видано наказ про її звільнення, з яким позивача ознайомлено 27.02.2017 у присутності свідка ОСОБА_12, що підтверджується показаннями останньої. Після цього, а саме 28.02.2017, позивач подала заяву про відкликання її заяви про звільнення. Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» не надав згоди на відкликання заяви ОСОБА_5 про звільнення, що згідно з розясненням, яке викладене у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», є правом закладу. Проте суд визнав ненадання такої згоди незаконним, пославшись на те, що на той час у закладі була потреба у кадрах та понаднормове навантаження вихователів. Але навантаження вихователів закладу не було надмірним,

- суд упереджено поставився до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко», вказуючи на її неправильну поведінку по відношенню до позивача та пропонуючи їм помиритися.

У судовому засіданні представники ОСОБА_6 селищної ради та Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» підтримали апеляційну скаргу, а ОСОБА_5 її не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що вільного волевиявлення позивача на звільнення з роботи за угодою сторін не було, оскільки в Іваницькому дошкільному навчальному закладі «Сонечко» було створено умови, які унеможливили виконання позивачем своїх трудових обовязків, і що заяву позивача про відкликання її заяви про звільнення протиправно відхилено. З такими висновками погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» ОСОБА_6 селищної ради є юридичною особою, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1 від 31.08.2017, який виготовлено судом (арк. 236). Нарахування й виплата зарплати його співробітникам здійснюється ОСОБА_6 селищною радою, що вбачається з довідки про зарплату ОСОБА_5 № 1-513 від 06.06.2017, яка видана цією радою (арк. 177).

Наказом Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» № 1 від 15.05.2002 ОСОБА_5 призначено на посаду вихователя цього закладу, що підтверджується копією її трудової книжки (арк. 3-5).

17.02.2017 ОСОБА_5 подала на імя завідуючої вказаного закладу ОСОБА_8 заяву про звільнення за власним бажанням (її копія на арк. 26).

У цей же день - 17.02.2017 ОСОБА_5 на зміну заяви про звільнення за власним бажанням подала заяву про її звільнення за угодою сторін з 03.03.2017. Дану заяву прийнято й зареєстровано завідуючою ОСОБА_8 та погоджено з головою ОСОБА_6 селищної ради того ж дня (копія цієї заяви на арк. 7).

Наказом № 11 від 23.02.2017 ОСОБА_5 звільнено з посади вихователя за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, з 03.03.2017. З даним наказом ОСОБА_5 ознайомлена 27.02.2017, але від підпису про ознайомлення з ним відмовилася, що засвідчено завгоспом закладу ОСОБА_12 у тексті цього наказу (його копія на арк. 27).

28.02.2017 ОСОБА_5 на імя завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_8 подала заяву про відкликання її заяви про звільнення від 17.02.2017, яку, як зазначила в цій заяві ОСОБА_5, було написано нею у звязку з наміром змінити місце проживання, проте за сімейних обставин переїзд став неможливий. Цю заяву прийнято та зареєстровано завідуючою ОСОБА_8 і залишено без задоволення (копія даної заяви на арк. 8).

З 01.03.2017 по дату звільнення позивача і навіть після цієї дати у Іваницькому дошкільному навчальному закладі «Сонечко» малися вакантні посади вихователя й працюючим вихователям за збільшення навантаження здійснювалися відповідні доплати. Це підтверджується копіями наказів даного закладу № 10 від 23.02.2017, № 12 від 01.03.2017, № 15 від 03.03.2017, № 19 від 23.03.2017, № 23 від 06.04.2017, № 26 від 14.04.2017 (арк. 93, 97, 99, 100, 101).

Трудовим колективом Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» до місцевого суду подано заяву від 30.05.2017, у якій трудовий колектив просить врахувати його думку, згідно з якою поновлення на роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_11 створить нездоровий мікроклімат у колективі та надалі впливатиме на його основну діяльність (арк. 102).

Представник Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_8 апеляційному суду пояснила, що вона не мала ніяких перешкод для задоволення заяви ОСОБА_5 про відкликання її заяви про звільнення.

Посилання ОСОБА_5 на те, що вона вимушена була подати заяву про звільнення за угодою сторін під психологічним тиском завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_8 та внаслідок створення останньою умов, за яких ОСОБА_5 не могла продовжувати працювати, підтвердилося у ході судового розгляду.

Так, позивач на момент звільнення з роботи повністю відповідала займаній посаді, дисциплінарних стягнень та зауважень по роботі не мала. Ці обставини підтверджено копіями диплому відповідного змісту, згідно з яким ОСОБА_5 має повну вищу педагогічну освіту за спеціальністю «Дошкільне виховання» та здобула кваліфікацію вихователя дітей дошкільного віку, організатор дошкільного виховання (арк. 35), копіями атестаційних листів від 23.03.2006, 12.03.2010 та 09.04.2015, відповідно до яких ОСОБА_5 відповідає займаній посаді та їй присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (арк. 32-34), а також копіями грамот, якими у 2011 році нагороджено ОСОБА_5 комітетом Чернігівської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України - за участь в обласному огляді-конкурсі на кращу районну, міську, вузівську організацію Профспілки, Ічнянською районною організацією Профспілки працівників освіти і науки України - за перемогу у районному огляді-конкурсі на кращу первинну профспілкову організацію та відділом освіти Ічнянської районної державної адміністрації - за сумлінну педагогічну діяльність, особливий внесок у розвиток національної освіти (арк. 29-31). Крім того, факт відповідності позивача посаді вихователя Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» визнано всіма учасниками судового розгляду. До того ж, допитані судом І інстанції як свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - матері дітей, які є вихованцями групи, у якій вихователем працює ОСОБА_5, охарактеризували її позитивно й показали, претензій до неї як до вихователя вони не мають (показання цих свідків досліджено апеляційним судом).

У судовому засіданні апеляційного суду сторони не заперечували проти пояснення позивача про те, що заяву про звільнення за згодою сторін нею написано за відсутності будь-яких очевидців.

Апеляційним судом досліджено також і показання допитаних судом І інстанції свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_20 і ОСОБА_21

З показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_12 і ОСОБА_18 у їх сукупності випливає таке. Позивач часто ображала усіх вихователів та кожну з цих свідків. Остання поширювала у колективі чвари, інтриги, плітки та наклепи, зокрема на завідуючу закладом ОСОБА_8, улаштовувала останній скандали та відміняла її накази й не допускала до її (ОСОБА_5С.) справ. Позивач мала бажання обійняти посаду вищого рівня. Вона критикувала завідуючу закладом ОСОБА_8 і давала низьку оцінку рівню виконання посадових обовязків останньою, а також ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_22 і ОСОБА_12 ОСОБА_14 у звязку з цим завідуюча закладом ОСОБА_8 вимагала від ОСОБА_5 виконувати лише свої посадові обовязки і не втручатися у її роботу. На момент звільнення позивача у трудовому колективі закладу був напружений мікроклімат і колектив закладу не бажає поновлення її на роботі; колективну заяву до суду підписано добровільно всіма особами, які її підписали.

ОСОБА_5 Ічнянської районної організації профспілки працівників освіти ОСОБА_20 показала, що вона консультувала ОСОБА_5 з приводу можливості відкликати подану нею заяву про звільнення за угодою сторін. Під час надання консультації з цього питання позивач їй сказала, що в колективі закладу створено такі умови, за яких їй неможливо продовжувати працювати, та що в неї немає контакту із завідуючою закладом. Свідок ОСОБА_20 також показала, що вона намагалася залагодити ситуацію у закладі, у звязку з чим вона запропонувала ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зустрітися й обговорити разом з нею спірні питання. Але ОСОБА_5 від такої зустрічі відмовилася, пославшись на те, що нею прийняте рішення про те, що вона звільнятиметься й не відкликатиме заяву про звільнення. Свідок також показала, що позивач відхилила її пропозицію про працевлаштування в іншому дошкільному навчальному закладі.

Сторож закладу ОСОБА_21 суду показав, що з позивачем він не працював, але добровільно підписав колективну заяву до суду від 30.05.2017, оскільки, на його думку, якщо колектив вважає, що ОСОБА_5 створюватиме несприятливий мікроклімат у колективі, то й він так вважає, але як ОСОБА_5 впливатиме на нього (на ОСОБА_21О.), якщо працюватиме у закладі, він не знає. Свідок ОСОБА_21 також показав, що про конфлікт між завідуючою закладом, ОСОБА_5 та її чоловіком відомо всім мешканцям села Іваниця.

Завідуюча Іваницьким дошкільним навчальним закладом «Сонечко» ОСОБА_8 в судах обох інстанцій пояснювала, вона не задовольнила заяву ОСОБА_23 про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін тому, що вона не бажала, щоб ОСОБА_5 продовжувала працювати, що причину цього небажання вона не повинна пояснювати, що після звільнення ОСОБА_5 вона може нормально працювати й що за місяць роботи закладу після звільнення ОСОБА_5 вона впевнилася, що рішення про відмову у задоволенні заяви останньої про відкликання заяви про звільнення є правильним.

Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

По справі встановлено, що завідуюча Іваницьким дошкільним навчальним закладом «Сонечко» не мала юридично значущих перешкод для задоволення заяви ОСОБА_5 про відкликання її заяви про звільнення за угодою сторін (таких, як запрошення на місце позивача іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору тощо). Тож відмова у задоволенні цієї заяви суперечить ст. 2 КЗпП України, згідно з якою позивач має право на працю, зокрема на вільний вибір роботи, що гарантується державою та реалізується шляхом укладення трудового договору. Крім того, дана відмова суперечить і ст. 5-1 цього ж Кодексу, відповідно до якої держава гарантує працівникам сприяння у збереженні роботи. Отож висновок місцевого суду про те, що відмова у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відкликання її заяви про звільнення за угодою сторін порушує право останньої на працю, є вірним.

Показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18 у тій їх частині, що позивач часто ображала усіх вихователів та кожну з цих свідків, що остання у колективі поширювала чвари, інтриги, плітки та наклепи, зокрема на завідуючу закладом ОСОБА_8, що вона улаштовувала останній скандали та відміняла її накази, не допускаючи її до своїх (ОСОБА_5С.) справ, не є допустимими доказами негативної (негідної) поведінки ОСОБА_5, так як з цих показань неможливо встановити, які конкретно факти та обставини вказані свідки розцінили як образи, чвари, інтриги, плітки та наклепи, які саме накази завідуючої закладом відміняла позивач, у який спосіб вона їх відміняла та яким чином остання не допускала завідуючу закладом до своїх (ОСОБА_5С.) справ. Крім того, з показань свідка ОСОБА_16 не можна встановити, з приводу чого між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 виник скандал, про який йдеться у цих показаннях.

З сукупності показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_22, ОСОБА_12 та ОСОБА_18 щодо критики завідуючої закладом ОСОБА_8 і низької оцінки рівню виконання посадових обовязків останньою й даними свідками не випливає, що ці критика та оцінка були несправедливими.

Сукупність пояснень позивача про те, що між нею й завідуючою закладом ОСОБА_8 склалися особисті неприязні відносини, з показаннями свідка ОСОБА_20 (голови районної профспілки працівників освіти) щодо відсутності між позивачем і ОСОБА_8 контакту, свідка ОСОБА_21 (сторожа закладу) про те, що відомості про конфлікт між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 та чоловіком останньої є загальновідомими у селі Іваниця, з поясненням ОСОБА_8 про її небажання продовження ОСОБА_5 роботи у очолюваному нею закладі без повідомлення причини цього небажання, з показаннями свідків ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про те, що на момент звільнення позивача у трудовому колективі закладу був напружений мікроклімат, свідка ОСОБА_18 (профорга закладу) про те, що колектив закладу не бажає поновлення ОСОБА_5 на роботі, та листом цього колективу до суду від 30.05.2017 про те, що поновлення на роботі позивача створить напружений мікроклімат у колективі та впливатиме (у контексті заяви негативно) на основну діяльність колективу, доводять апеляційний суд наступного висновку. В Іваницькому дошкільному навчальному закладі «Сонечко» стосовно ОСОБА_5 на дату її звільнення з роботи створено напружену, ворожу та зневажливу обстановку, під тиском якої вона написала заяву про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Отож є вірним висновок суду І інстанції про те, що волевиявлення ОСОБА_5 на звільнення не було вільним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються. Так:

- у доповненні до позовної заяви від 29.05.2017, прийнятому судом І інстанції після початку розгляду справи по суті, про зміну предмету позову не йдеться (арк. 103);

- оцінка місцевим судом показань допитаних по справі свідків є такою, що не спричинила незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення,

- порушення судом встановлених ст. 157 ЦПК України строків розгляду справи на правильність її вирішення не вплинуло,

- посилання на те, що суд обґрунтував примус позивача подати заяву на звільнення виключно на припущеннях, суперечить змістові оскаржуваного рішення та зібраним по справі доказам; виходячи з доводів позовної заяви та сторони відповідача, для встановлення обставин подання позивачем заяви про звільнення та перевірки законності наказу про її звільнення суд І інстанції зобовязаний був зясувати взаємовідносини у трудовому колективі Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко»;

- твердження про те, що чинення завідуючою вказаного закладу ОСОБА_8 тиску на ОСОБА_5 не підтверджено належними доказами, так як по справі не встановлено, що остання зверталася з цього приводу до компетентних органів, суперечить ст.ст. 58-60 ЦПК України; про чинення тиску на позивача ОСОБА_6 селищною радою з метою примусу її до звільнення ні у позовних вимогах, ні у ході судового розгляду, ні в оскаржуваному рішенні не йдеться,

- факт подання ОСОБА_5 заяви про відкликання заяви про звільнення після того, як було погоджено заяву про її звільнення головою ОСОБА_6 селищної ради, видано наказ про звільнення та ознайомлено її з цим наказом, не має юридичного значення для справи,

- посилання на те, що ненадання згоди на відкликання заяви позивача про звільнення є правом Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко», не є підставою для задоволення апеляційної скарги, так як по справі встановлено факт неправомірного примусу позивача до звільнення, а потреба закладу у кадрах та понаднормове навантаження вихователів на дату її звільнення свідчить про безпідставність відмови закладу у реалізації прав позивача, передбачених ст.ст. 2, 5-1 КЗпП України,

- у ході розгляду справи апеляційний суд не встановив, що суд І інстанції упереджено поставився до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко». Так, твердження про те, що суддя Карапиш Т.В. підлягала відводу, оскільки вона є троюрідною сестрою чоловіка ОСОБА_5, документально не підтверджене й суперечить п. 3 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, а посилання на те, що за таких же обставин, які встановлено по даній справі, суд під головуванням цього ж судді прийняв рішення про відмову у позові по справі Ічнянського районного суду № 2-555/07, суперечить п. 4 ч. 1 цієї ж статті, так як з досліджених апеляційним судом копій судових рішень по справі № 2-555/07 вбачається, що обставини цієї справи й справи № 2-555/07 є різними. Крім того, у ході розгляду справи відвід головуючому не заявлявся.

Ні розмір, ні спосіб визначення судом І інстанції належного позивачеві середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, що стягнутий на її користь з ОСОБА_6 селищної ради, апелянтом не оспорюється, а апеляційний суд у свою чергу не знаходить підстав для перегляду рішення суду у цій частині в порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевірено у межах доводів апеляційної скарги і підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» ОСОБА_6 селищної ради відхилити, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: