У х в а л а

19 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2012 року; ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсалагротрейд» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоінтерком» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу земельних ділянок,

в с т а н о в и л а :

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 15 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду 17 березня 2016 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсалагротрейд» (далі - ТОВ «Універсалагротрейд») задовольнив, ухвалив визнати недійсними:

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,95га, виданий 1 червня 2007 року на ім'я ОСОБА_5;

- три державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 20 вересня 2007 року на ім'я ОСОБА_6;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га, виданий 20 вересня 2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Екоінтерком» (далі - ТОВ «Екоінтерком»);

- три договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 14 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6М, посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровані за № 3042, 3038, 3046;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 22 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Екоінтерком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований за № 3396.

Стягнув солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Екоінтерком» на користь ТОВ «Універсалагротрейд» 8 грн 50 коп. судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 червня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 відхилила, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року залишила без змін.

12 квітня 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_9, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2012 року; ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 328, 330 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

На підтвердження підстави перегляду, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 29 березня 2017 року.

Подана заява в частині перегляду рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2012 року підлягає залишенню без розгляду з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до положень частини четвертої статті 356 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Оскільки заява ОСОБА_4 в частині перегляду рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2012 року подана 12 квітня 2017 року, тобто після спливу річного строку з дня ухвалення судового рішення суду касаційної інстанції, зазначений строк поновленню не підлягає, а тому подану заяву в частині перегляду зазначених судових рішень слід залишити без розгляду.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 13 червня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу земельних ділянок з огляду на те, що правова підстава набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 4,95га в межах Ревненської сільської ради, частину якої продано ОСОБА_4, відсутня, оскільки апеляційний суд скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 травня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_5 видано державний акт про право власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваних правочинів, а тому його права внаслідок визнання недійсними договорів та державних актів не порушуються.

При цьому ОСОБА_4 не позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб.

У наданій постанові від 29 березня 2017 року, на яку посилається заявник, Верховний Суд України висловив правову позицію, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, порівняння наведеного судового рішення з рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України 29 березня 2017 року.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року необхідно відмовити.

Керуючись статтею 72, частинами третьою, четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсалагротрейд» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоінтерком» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу земельних ділянок за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відмовити.

Заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 червня 2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2012 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко