Справа № 477/905/17
Провадження № 2/477/673/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: с.Новомиколаївка, вул. Миру, 25 Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлої 03 лютого 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її матері ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаного житлового будинку. Вона є єдиною спадкоємицею та спадщину прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно їй було відмовлено постановою нотаріуса у звязку з тим, що за життя її мати правовстановлюючого документу на вказане майно не отримала. Посилаючись на належність вказаного майна її матері спадкодавцю ОСОБА_2 та набуття нею прав як власника на цей житловий будинок за нормами діючих на час набуття такого права законодавчих актів, просить про захист її прав в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся дл суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі, та просив справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спадкове майно вищевказаний житловий будинок визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва смерть І-ФП № 150355, ОСОБА_2 померла 03 лютого 2012 року, про що виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 1 від 07 лютого 2012 року (а.с.7).

Підстави з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом постанови приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 від 12.05.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку № 25 по вул. Миру в с. Ново миколаївка Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок її мати не одержувала.

Однак, за даними витягу з погосподарської книги № 2 особового рахунку №0154-1 с.Новомиколаївка Жовтневого району Миколаївської області вулиця Миру, 25, головою домогосподарства за вказаною адресою є ОСОБА_2, яка померла 03.02.2012 року. Згідно огосподарського обліку, ніхто за даною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 8).

Згідно довідки Новомиколаївської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 1996 року та знята з реєстрації у звязку зі смертю. На час смерті проживала сама (а.с. 14).

За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1970 року побудови (а.с. 10-13).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право .

Реєстрація права власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття ОСОБА_2 вказаного домоволодіння, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

Належність вказаного житлового будинку спадкодавцю ОСОБА_2 також підтверджується даними копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані ОСОБА_1 як спадкоємцю ОСОБА_2 02 грудня 2016 року. (а.с. 19-20). Так, за даними вказаних свідоцтв позивач успадкувала після смерті матері земельні ділянки по вул. Миру, 25 в с.Новомиколаївка Жовтневого району Миколаївської області, цільове призначення однієї з яких будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна діляна належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю МК №09174, виданого Новомиколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 07 березня 1996 року.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_2 набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності ОСОБА_2 на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав позивачці як спадкоємцю.

За даними копії спадкової справи № 24/2012, за випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт на користь ОСОБА_1, в якому заповідала належний їй спірний будинок та інше належне їй на час смерті майно саме позивачці. Інші спадкоємці відсутні.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного, та встановивши, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_2, проте можливість нотаріального оформлення спадкових прав позивача на вказане майно вичерпана за наведених вище підстав, а також встановивши належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлої 03 лютого 2012 року, право власності на житловий будинок № 25 (двадцять п'ять) з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по вулиці Миру в селі Новомиколаївка Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенова