Справа № 219/3854/15-ц
Провадження № 2/219/1138/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2017 року

Артемівський міськрайсуд Донецької області у складі:

головуючого судді - Радченко Л.А.,

при секретарі - Лосинської І.М.,

за участю представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бахмута справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Артемівського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.06.2010р. відповідач став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та ознайомившись з Умовами та Правилами банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна». 18.04.2013р. відповідачеві було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «GOLD», відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

В порушення Умов за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2015 року має заборгованість 28766,02 грн., яка складається з наступного: 17958,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8329,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 632,18 грн. заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; штрафи - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1346,00 грн. - штраф (процентна складова), яку просить позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 287,66 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до Артемівського міськрайонного суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, у якому зазначив, що 14.06.2010р. він підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначив, що бажає отримати кредитну карту з кредитним лімітом 5000 грн. Пунктом 2.1.1.2.6 Умов визначає, що кредитна карта може використовуватися для оплати товарів і послуг, отримання, внесення готівкових коштів в банківських установах і через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, тому, позивач вважає, що гроі були надані в споживчих цілях для особистих потреб. Вважає зазначений кредитний договір таким, що порушує права відповідача та норми ЗУ « Про захист прав споживачів». Зазначає, що фактичноніякого фактичного кредитного договору між позивачем та відповідачем укладено не було, окрім заявки на відкриття поточного рахунку саме 14.06.2010 року, а тому ніяким чином анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладання саме споживчого кредиту, але представник позивача посилається на цю анкету-заяву, яка у своєму змісті не містіть тих умов договору, які є невід'ємною частиною такого виду договорів, у т.ч. графіку платежів у розрізі процентної ставки, сум погашення боргу, сплати процентів, вартості послуг та інших фінансових зобов,язань споживача за кожним платіжним періодомтобто не має жодного посилання на кредит та умови. Вважає, що підписав Анкету-заяву під впливом обману та нечесної діяльності робітників банку, вчинений правочин не відповідає вимогам законодавства, тому, просить визнати кредитний договір б/н від 14.06.2010 р. недійсним.

Крім цього, відповідач вважає, що вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту» ані станом на 14.06.2010 року, ані станом на сьогодні не були виконані представниками позивача, у зв'язку з чим це є грубим порушенням прав споживача фінансових послуг.

Також відповідач зазначив, що у матеріалах цієї цивільної справи відсутнє документальне підтвердження, що у відповідача у період часу з 14.06.2010 року по день перерахування саме суми у розмірі 5000, 00 гривень було перевищення суми платежу над залишком власних коштів, за умови чого позивач мав право встановити кредитний ліміт.

Крім того, на Умовах відсутні будь-які реквізити цих умов і відсутній підпис відповідача, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від підписаної відповідачем анкети-заяви, що також призводить до порушення з боку позивача умов діючого законодавства України та необґрунтованим є посиланням на ці Умови як на доказову базу своїх вимог та фактичного існування права вимоги до відповідача та є фактично шахрайськими діями, оскільки під ці Умови можна підкласти все, що забажається представникам позивача.

Представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» подані до суду письмові заперечення проти зустрічного позову, у яких зазначено, що зустрічний позов позивач не визнає та вважає, що немає підстав для визнання правочину недійним, оскільки жодних порушень закону, про які говорить відповідач, при укладенні договору не було. 14.06.2010р. відповідач став клієнтом позивача, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил налання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну каптку « Універсальна». 18.04.2013р. відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Gold» , відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, а з 01.09.2014р. відсоткову ставку було підвищено до 32,40% річних на півдставі наказу Банку від 18.08.2014р. Крім цього, заявив клопотання про застосування строків позовної давності, адже кредит укладений ще у червні 2010 року, а зустрічний позов до банку відповідач подав лише 28.02.2017року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З моменту підписання договору пройшло більше трьох років. Тобто відповідач пропустив строки позовної давності. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Крім того, дійсний договір укладений відповідно до ст.634 ЦК України, тобто є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви, в якій зазначено, що він ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також, тарифами банку, які були надані для ознайомлення, згодний, що ця заява разом з пам,яткою клієнта , Умовами та Правилами , а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, він зобов,язується виконувати вимоги Умов та Правил, а також, регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Зауважує, що ЗУ « Про захист прав споживачів№ не поширюється на спірні правовідносини, оскільки, в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Доводи ОСОБА_2 про те, що Банк застосовує нечесну підприємництку діяльність, а умови договору є несправедливими, є безпідставними, адже, сторони досягли всіх умов , що засвідчили власними підписами., а доказів про неможливість прочитати договір перед його укладанням, відповідачем не надано. Крім того, ОСОБА_2 протягом тривалого часу належним чином виконував зобов,язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами.Крім того, будь-яких дій щодо введення ОСОБА_2 в оману при укладанні договору, сторона Банку не вчиняла, позичальник добровільно уклав договір, будь-яких підтверджень в обмеженні його можливості прочитати договір в момент підписання, не надано.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав, дав пояснення ,аналогічні викладеним в позовній заяві та у письмових запереченнях.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом первісний позов не визнав, на зустрічному позові наполягав та просив його задовольнити, дав пояснення аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, ямови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви позичальника б/н від 14.06.2010 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку «Універсальна». 18.04.2013р. відповідачеві було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «GOLD», відповідно до тарифів якої ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Згідно вказаної Анкети Заяви б/н від 14.06.2010р. ОСОБА_2 ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також, тарифами банку, які були надані для ознайомлення, згодний, що ця заява разом з пам,яткою клієнта , Умовами та Правилами , а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, він зобов,язується виконувати вимоги Умов та Правил, а також, регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2, і що останнім в судовому засіданні не було спростовано.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в установленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов, позичальник зобов'язується при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися до банку для розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Судом не встановлено і відповідачем за первісним позовом не надано доказів щодо розірвання вказаного договору або припинення кредитуваня. Навпаки, позивачем на підтвердження дії договору у спірний період надана довідка про перевипуск кредитної карти та про наявність смс повідомлення від 15.08.2014р. про збільшеня процентної ставки з 01.09.2014р.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.06.2010 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 28.02.2015 року становить 28766,02 грн., яка складається з наступного: 17958,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8329,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 632,18 грн. заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; штрафи - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1346,00 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні відповідачем за первісним позовом не спростований вищезазначений розрахунок заборгованості,наданий позивачем, окрім вимог щодо стягнення неустойки. При цьому, оскільки згідно вказаного разрахунку останню операцію по картці здійснено відповідачем 25.06.2014р., а з позовом Банк звершувався до суду 20.05.2015р., тому, підстав для застосування строків позовновної давності , встановлених ст.257 ЦК України , не має.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 17958,40 грн.та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8329,44 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за пенею та комісією і штрафів, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м.Бахмут (м.Артемівськ) Донецької області.

Згідно з довідкою Артемівського міського відділу ГУДМС України в Донецькій області від 09.06.2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.06.2010 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_2 у графах 13 (сума комісії та пені) та 14 (сума комісії та пені накопичувальним підсумком) зазначено, що станом на 28.02.2015 року існує заборгованість у сумі 632,18 грн.

Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме сума заборгованості по комісії, а яка саме по пені, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки вважає недоведеним позивачем ані в судовому засіданні, ані письмовими доказами той факт, що заборгованість відповідача у сумі 632,18 грн. - це заборгованість саме за комісією, а не за пенею, на нарахування якої накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім цього, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією у сумі 632,18 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума згідно з розрахунком заборгованості нарахована всупереч вказаному Закону у період дії мораторію на їх нарахування.

Також, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.06.2010 року сума заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 28.02.2015 року складає штрафи: 500, 00 грн. - фіксована частина, 1346,00 грн. - процентна складова.

Отже, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 500, 00 грн. та 1346,00 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 28.02.2015 року.

Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що він просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник зобов'язаний сплатити банку при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобов'язань. У зв'язку з цим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не у період дії мораторію згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому не підлягають стягненню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи судом вбачається, що на підставі анкети-заяви позичальника б/н від 14.06.2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилання відповідача на те, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладання саме кредитного договору, а також на те, що він не ознайомлювався та не підписував ніяких умов та правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, дана обставина не відповідає дійсності та протирічить матеріалам справи.

Так, згідно з анкетою-заявою від 14.06.2010 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить власноручний підпис відповідача у заяві від 14.06.2010 року.

Також відповідач своїм власноручним підписом у заяві від 14.06.2010 року підтвердив те, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Більш того, суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 14.06.2010 року та виписки по картковому рахунку, який належить ОСОБА_2 вбачається, що з 14.06.2010 року відповідач почав користуватися кредитними коштами та погашати свою заборгованість за кредитною лінією, що свідчить про те, що відповідач погодився з умовами кредитного договору, прийняв їх та почав виконувати.

Натомість відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтвердили його версію про те, що він не укладав з банком будь-якого кредитного договору, не ознайомлювався та не підписував ніяких умов та правил надання банківських послуг, та спростували б докази надані позивачем.

З огляду на викладене суд вважає, що підписанням анкети-заяви відповідач уклав кредитний договір з позивачем шляхом приєднання до запропонованого йому договору в цілому, ознайомився належним чином з його умовами та погодився з ними, а тому суд вважає такий договір укладеним, що відповідає нормам діючого ЦК України, зокрема ч. 1 ст. 634 ЦК України, та не порушує прав відповідача.

Щодо порушення позивачем ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту», суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», вищезазначені правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Як уже зазначалося судом вище, відповідач своїм власноручним підписом у заяві від 14.06.2010 року підтвердив те, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з аналізу законодавства, чинного на момент укладення кредитного договору, в Законі України «Про захист прав споживачів» та «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо порядку надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Окрім цього, як вбачається знорм Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, інформація повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно з якими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В судовому засіданні встановлено, що під час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які передбачали детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить несправедливі умови для відповідача, та що положення цього договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім цього, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами та печаткою сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору.

Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обов'язковими для виконання сторонами договору, які його уклали.

Щодо твердження відповідача про те, що в матеріалах даної цивільної справи відсутнє документальне підтвердження, що у відповідача у період часу з 14.06.2010 року по день перерахування саме суми у розмірі 5000, 00 гривень було перевищення суми платежу над залишком власних коштів, за умови чого позивач мав право встановити кредитний ліміт, суд роз'яснює наступне.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов, підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, враховуючи умови кредитного договору, до якого відповідач приєднався в цілому, ознайомився та погодився з ними, зокрема викладені у п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, суд вважає, що для збільшення кредитного ліміту не потрібно було перевищення суми платежу над залишком власних коштів відповідача, як помилково вважає відповідач, а для цього достатньо було бажання банку, який має право у будь-який момент збільшити кредитний ліміт, не погоджуючи такі дії з клієнтом, на що клієнт підписанням даного договору уже надав свою безумовну згоду.

Щодо заяви позивача - відповідача за зустрічним позовом - про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності, суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 14.06.2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що вважається судом укладенням кредитного договору шляхом приєднання до запропонованого йому договору в цілому.

У своєму зустрічному позові відповідач обґрунтовує порушення своїх прав тим, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладення кредитного договору; що станом на 14.06.2010 року позивачем не були виконані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту»; що на Умовах відсутні будь-які реквізити цих умов і відсутній підпис відповідача, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від підписаної відповідачем анкети-заяви.

Отже, з викладеного вище суд доходить висновку про те, що вказані відповідачем, на його думку, порушення сталися при укладенні кредитного договору - 14.06.2010 року і саме в цей момент він міг довідатися про порушення свого права, а тому і перебіг позовної давності в даному випадку починається саме з дня укладення кредитного договору - з 14.06.2010 року, натомість відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним лише 28.02.2017 року (вх. № 12755), тобто, дійсно з перевищенням загальної позовної давності встановленої тривалістю у три роки.

Разом з цим, суд вважає що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню, оскільки відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, розглянувши зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд дійшов висновку про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з необгрунтованістю, не застосовуючи при цьому наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № BOОО6В0Т1Z від 06.05.2015 року про сплату судового збору у сумі 287,66 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір у сумі 262,86 грн. Також, суд вважає за необхідне звільнити позивача за зустрічним позовом від сплати судового збору .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.06.2010 року у сумі 26287,84 грн., а саме: 17958,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8329,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та судовий збір в сумі 262,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за зустрічним позовом.

На рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.А.Радченко