Справа № 462/4104/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3923/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.

з участю представника ЛКП «Залізничнетеплоенерго» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неповно встановлені обставин, які мають значення для вирішення справи. Вважає, що відповідачі всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не вчинили жодних дій щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг із виконавцем та виробником таких послуг, у тому числі не надали інформації з приводу повідомлення позивача про невідповідність опалювальної площі, вказаній у квитанції, опалювальній площі, яка зазначена у технічному паспорті на квартиру та складає 102,5 кв.м. Звертає увагу на те, що балансоутримувачем будинку № 311, а саме ЛКП «Сигнівка» підписані відповідні акти, як субєктом, що надає послуги з утримання будинку, його управління, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, в т.ч. тих, що відносяться до системи опалення, у звязку із чим не погоджується із посиланням суду на те, що згідно первинних облікових документів, на підставі яких здійснювалися нарахування, а саме: актів зняття показів засобів обліку теплової енергії та актів про використання теплової енергії, такі підписані представником ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та ЛКП «Сигнівка», проте відсутні дані, що такі акти підписані уповноваженою особою від мешканців вказаного будинку. Стверджує, що ці акти не можуть містити підпис уповноваженої особи від мешканців будинку, оскільки у будинку не створене ОСББ, якому і належить право делегувати відповідні повноваження за рішенням загальних зборів будинку певній особі. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Не погоджуються з відмовою у позові з підстав недоведеності суми заборгованості, а вважають, що заборгованість нарахована безпідставно. Зазначають, що судом всупереч ч.3 ст. 61 ЦПК України, не взято до уваги рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2014 року, яким встановлено факт відєднання скаржників від системи центрального теплопостачання, що є доказом факту не користування послугами позивача. Вважають помилковим висновок суду про те, що відєднання системи опалення квартири від центрального опалення, яке було проведено у 2002 році, слід розглядати як проведення переобладнання, оскільки відєднання є відмовою від отримання певних послуг споживачем. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що дане відєднання призвело до порушень функціонування системи чи її псування. Не погоджуються з висновком суд про те, що відєднання системи опалення квартири від центрального опалення, яке було проведено у 2002 році, слід розглядати як проведення переобладнання, для якого вимагався б дозвіл виконавчого комітету місцевої ради, оскільки такий висновок суперечить Положенню про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України, затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 31.12.91р. № 135. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі як безпідставних.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛКП «Залізничнетеплоенерго» ОСОБА_2 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, та заперечення вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі № 28 на вул. Городоцька, 311 у м. Львові. У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію ЛКП «Сигнівка» від 18.03.2015 року ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем вказаної квартири (а.с. 7).

Відповідно до Закону України № 1198 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частиною 4 та визначено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 07.06.2014 року, а тому нарахування оплати за теплову енергію для населення та проведення розрахунків із виконавцем послуг почалось з 01.07.2014 року.

Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, надає такі послуги будинку на вул. Городоцька, 311 у м. Львові.

Факт надання теплоносія до вказаного будинку підтверджується актами №202 від 22.10.2014 року та 09.10.2015 року (а.с.9, 10). Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження.

Судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2015 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 стягнуто на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 2514,81 грн., даний наказ скасовано судом 12.08.2015 року (а.с.21).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон України № 1875-IV) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, централізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами.

Крім того, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 2 ч. 1 ст. 21 Закон України № 1875-IV виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов'язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Частиною 1ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення; повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

З розрахунку суми боргу за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 у м. Львові, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість мешканців цієї квартири за період з 01.07.2014 р. по 31.01.2015 р. за центральне опалення становить - 2514 грн. 81 коп. (а.с. 8). Крім того, позивач просив стягнути 1194,70 грн. інфляційних втрат та 108,62 грн. - три відсотки річних за прострочення сплати заборгованості за послуги центрального опалення.

Разом з тим, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 згідно поданого письмового заперечення не визнали позов, і покликалися на те, що з 28.02.2002 року не отримують послуг з центрального опалення, оскільки правомірно здійснили від'єднання системи опалення у квартирі АДРЕСА_2 від центрального опалення.

Також рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2014 року (справа №462/9630/13) відмовлено у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_4 за власний кошт привести переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири № 28 на вул. Городоцькій, 311 в м. Львові. Цим рішенням підтверджено факт від»єднання квартири відповідачів в 2002 році від центрального опалення, а також не встановлено неправомірності такого від»єднання. (а.с.72-73)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем розміру заборгованості.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають дослідженим доказам.

Так, відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року № 630, опалювана площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) є загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Під приміщеннями, площа яких не входить до опалюваної площі квартири (будинку) відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів від 08.06.1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» слід розуміти приміщення, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненням, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалюваної площі квартири (будинку).

Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду 24.05.2001 року №127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 10.07.2001 року за №582/5773, загальна площа квартири визначається як сума площ усіх приміщень квартири (за винятком вхідних тамбурів в одноквартирних будинках), убудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами: для балконів і терас - 0,3; для лоджій - 0,5; засклених балконів - 0,8; веранд, засклених лоджій і холодних комор - 1,0.

Разом з тим, відповідно до копії технічного паспорту на квартиру № 28 на вул. Городоцькій, 311 у м. Львові загальна площа такої становить 102,5 кв.м., в тому числі веранда - 18,5 кв.м. (а.с.74-75), а згідно розрахунку суми боргу опалювальна площа вказаної квартири -104,5 кв.м.

А відтак, судом першої інстанції правильно враховано факт невідповідності розрахунків позивача,оскільки такі проведено без врахування наявної у квартирі веранди площею 18,5 кв.м. та без врахування фактичної опалювальної площі квартири.

Крім того, як зазначалось вище, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2014 року (справа №462/9630/13) відмовлено у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_4 за власний кошт привести переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири № 28 на вул. Городоцькій, 311 в м. Львові, і цим рішенням підтверджено факт від»єднання квартири відповідачів в 2002 році від центрального опалення, а також не встановлено неправомірності такого від»єднання (а.с.72-73). З наведеного слідує, що відповідачі по справі не користуються послугами опалення квартири, однак позивачем по справі не надано суду розрахунків щодо вартості послуг за опалення місць загального користування будинку, якими відповідачі безспірно фактично користувались.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду про те, що зазначена позивачем сума заборгованості не є документально підтверджена та доведена.

Відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця (п.14 Правил).

А відтак, оскільки з матеріалів справи вбачається, що акти зняття показів засобів обліку теплової енергії за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 311 (а.с. 14-19) та акти про використання теплової енергії (а.с.11-13) підписані представниками ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та ЛКП «Сигнівка», однак ЛКП «Сигнівка» не є споживачем послуг, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на неправильність висновку суду щодо відсутності підпису в актах уповноважених осіб,

Також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про те, що відповідачі всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не вчинили жодних дій щодо укладення договору, оскільки позивач не подав жодного доказу щодо вчинення дій на укладення такого договору,я і доказів щодо звернення в суд з вимогою про визнання договору укладеним.

Крім того, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не заслуговують на уваги, оскільки такі не ґрунтуються на досліджених доказах. Так, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2014 року (справа №462/9630/13) відмовлено у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_4 за власний кошт привести переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири № 28 на вул. Городоцькій, 311 в м. Львові, оскільки вказаним рішенням не встановлювались будь-які права відповідачів у даній справі.

Крім того, в апеляційній скарзі відсутні докази щодо не користування відповідачами послуг опалення місць загального користування будинку.

А відтак, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6