У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Пласт Маркет», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником 52 % простих іменних акцій ПАТ «Пласт Маркет».

27 грудня 2011 року ЗАТ «Пласт Маркет» в особі акціонера ОСОБА_4, уклало контракт з директором, згідно з яким прийняло на роботу ОСОБА_3 на посаду директора підприємства на термін з 27 грудня 2011 року до 27 грудня 2016 року, тобто на 5 років.

Оскільки укладання контракту строком на 5 років суперечить вимогам п. 12.1 Статуту ЗАТ «Пласт Маркет», а ОСОБА_4 не була уповноважена підписувати даний контракт, вважав, що даний контракт повинен бути визнати недійсним.

Крім того, позивач вважав, що згідно статті 203 ЦПК України зміст даного правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Крім того, позивач зазначає, що права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», іншими актами законодавства, статутом товариства, положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу.

Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою. Про існування вказаного контракту йому стало відомо лише у жовтні 2015 року, а тому просив з вказаного часу обчислювати строк позовної давності.

Позивач просив на підставі ст. 215 ЦК України визнати правочин (контракт) недійсним.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, суд вважає за можливе поновити його.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України контракт це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою.

При цьому КЗпП України визначає правові підстави припинення трудового договору, в тому числі й розірвання контракту. Разом із тим нормами чинного трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового договору чи контракту недійсними з підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України, як і не передбачено правових підстав для визнання в судовому порядку незаконним призначення особи на відповідну посаду.

Враховуючи, що відповідно до статті 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема статтями 3, 7, 9, 9-1, 44 КЗпП України), положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв'язку з укладенням трудового договору (контракту).

Відтак, у розумінні статті 202 ЦК України такий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені статтею 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав.

Оскільки спірний трудовий контракт не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, тому застосування положень статей 203, 215 ЦК України до правовідносин, що склалися між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону і є безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що ОСОБА_2 обрано не належний спосіб захисту своїх прав. Позивачем, як акціонером товариства, не доведено, чим саме внаслідок укладання контракту від 27 грудня 2011 року між ЗАТ «Пласт Маркет» та ОСОБА_6, порушені його права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Пласт Маркет», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов