Провадження № 2-з/761/539/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Малинников О.Ф. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання недійсним положень трудового контракту,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання недійсним положень трудового контракту.

Заява обґрунтована тим, що 31 серпня 2015 року між позивачем та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено трудовий контракт, відповідно до якого ОСОБА_1 був найняти (призначається) на посаду директора державного підприємства «Благодатне» (далі - Контракт). На підставі зазначеного трудового контракту між Позивачем та відповідачем виникли трудові відносини.

Відповідно до пункту 2.9 Контракту з директором державного підприємства «Благодатне», орган управління майном має право вимагати від керівника достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків щодо управління підприємством та розпорядження його майном.

Підпунктом «б» пункту 5.3. передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади до закінчення терміну його дії, у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати.

Підпунктом «ї» пункту 5.3. Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, у разі невиконання наказів Органу управління майном.

Позивач вважає, що він, як керівник підприємства і як посадова особа, не може відповідати та гарантувати виконання підприємством зобов'язань перед третіми особами, а повинен вживати всіх заходів для виконання таких зобов'язань. Тим більше, що такі обов'язки не передбачено ані Статутом підприємства, ані чинним законодавством.

Таким чином, умови трудового контракту, яким визначено, що керівник може бути звільнений у разі невиконня підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконанням підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати є такими, що не відповідають чинному законодавству та Конституції України, отже повинні бути визнані судом недійсними.

Щодо визнання недійсним п. «ї» пункту 5.3. трудового контракту. 17 липня 2016 року Відповідач видав незаконний наказ № 239 «Про проведення аудиту відповідності діяльності державного підприємства «Благодатне» (далі - Наказ 239). Відповідно до наказу було створено робочу групу, якій було доручено провести аудит відповідності діяльності державного підприємства «Благодатне» за період з 01 квітня 2015 року до завершеного звітного періоду 2016 року в строк з 18 липня 2016 року до 05 серпня 2016 року.

Позивач вважає, що Наказ 239 було видано з порушенням вимог законодавства, що в свою чергу може призвести до зміни умов матеріального забезпечення керівника підприємства або призвести до припинення трудових відносин між Позивачем та Відповідачем, за результатами проведеної перевірки, шляхом дострокового припинення дії трудового контракту. Позиція Позивача обґрунтовується наступним.

Як вбачається з Наказу 239, як правову підставу для його видачі Відповідач зазначив п. 8 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №500/2011.

Позивач категорично не погоджується з Наказом 239 Відповідача, вважає його протиправним та такими що грубо порушує права та інтереси Позивача з огляду на наступне.

Так, згідно з п. 8 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №500/2011 (далі - Положення про Мінагрополітики), на який посилається Відповідач, Міністерство аграрної політики та продовольства України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міністерство аграрної політики та продовольства України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської Діяльності». Нормативно-правові акти Міністерство аграрної політики та продовольства України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Міністерство аграрної політики та продовольства України, видані в межах його повноважень, с обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами вліпи Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами. Установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Міністерство аграрної політики та продовольства України в разі потреби може видавати разом з іншими центральними органами виконавчої влади спільні акти.

Таким чином, вказаною нормою регламентовано лише право Відповідача в межах своїх повноважень видавати накази, організовувати їх виконання та контроль. При ньому. Відповідачем не зазначено жодної правової підстави на проведення аудиту відповідності діяльності державного підприємства «Благодатне».

Тобто, Відповідачем не визначено, якою нормою чинного законодавства України визначено порядок проведення Відповідачем аудиту відповідності діяльності підприємств, які відносять до сфери управління і Позивача.

Відповідачем не обгрунтувано та не зазначено правових підстав на проведення аудиту відповідності діяльності підприємства.

Положеннями Статуту передбачені повноваження Відповідача здійснювати контроль та моніторинг за фінансовою діяльністю Позивача, який може відбуватися у формі отримання запитуваної інформації, документів, що в свою чергу забезпечує самостійність підприємства у здійсненні ним своєї господарської діяльності і прийнятті необхідних рішень під час такої діяльності та захищає підприємство від надмірного впливу та зловживань збоку органу управління.

У відповідності до положень підпункту 16 частини 2 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» призначення позапланових ревізій, перевірок використання об'єктів управління державної власності та встановлення порядку їх проведення належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 6 цього Закону уповноважені органи управління (яким є Міністерство аграрної політики та продовольства України стосовно ДП) відповідно до покладених на них завдань забезпечують проведення щорічних незалежних аудиторських перевірок фінансової звітності державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі. У разі зміни керівника суб'єкта господарювання забезпечують проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності такого суб'єкта у порядку, передбаченому законом.

До того ж, пунктом 81 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують державним унітарним підприємствам, що належать до сфери їх управління та у яких не утворено наглядову раду, укладення договорів щодо проведення незалежних аудиторських перевірок річної фінансової звітності.

Отже, Відповідач не уповноважений проводити аудиторську перевірку ДП«Благодатне», оскільки такий аудит має проводитися лише незалежними аудиторами за погодженням з органом управління.

Разом з тим, призначивши на підставі Наказу 239 проведення аудиту «відповідності діяльності державного підприємства «Благодатне»», який не був ані заздалегідь запланованим ані річним, ані після зміни керівника, Відповідач безпідставно перетягнув на себе повноваження державних контролюючих органів із фінансових питань, які вправі організовувати та проводити аудити відповідності діяльності.

З системного аналізу вищевикладеного, можна зробити висновок, що видача Відповідачем Наказу №239 від 18.07.2016 «Про проведення аудиту відповідності діяльності державного підприємства «Благодатне» була здійснена з перевищенням наданим йому законом повноважень, оскільки проведення аудитів належить до виключної компетенції незалежних аудиторів відповідно до Закону України «Про аудиторську діяльність».

Відтак, позивач вважає, що невиконання протиправних наказів Мінагрополітики слугуватиме підставою для припинення трудових відносин з позивачем, з ініціативи Відповідача (органу управління майном), і водночас виконання такого наказу може мати негативні наслідки для об'єктивної оцінки показників роботи державного підприємства.

В позовній заяві Позивач просить: Визнати недійсним підпункт «б» пункту 5.3 Контракту з директором Державного підприємства «Благодатне» укладений 31 серпня 2015 року, відповідно до якого «керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади до закінчення терміну його дії, у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати»; Визнати недійсним підпункт «ї» пункту 5.3. Контракту з директором Державного підприємства «Благодатне» укладений 31 серпня 2015 року, відповідно до якого «керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, у разі невиконання наказів Органу управління майном».

В заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що йому стало відомо, що Міністерством аграрної політики та продовольства України направлено лист до Зміївської державної адміністрації Харківської області від 28.04.2017 №37-25-11/11101 і останньою погоджено його звільнення з помади директора ДП «Благодатне.»

Вважає, що дії відповідача базуються на підставах звільнення (п.п. «б» та «ї» п. 5.3 Контракту), що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в Позивача не має підстав сумніватися у відновленні свого порушеного права судом шляхом прийняття рішення про задоволення позову.

Зважаючи на те, що відповідачем вживаються заходи для дострокового розірвання контракту з позивачем на підставі умов, що можуть бути в подальшому визнані недійсними, вказані дії можуть утруднити виконання судового рішення, якщо позивача буде звільнено, а контракт достроково розірвано. В такому випадку задоволення позов в даній судовій справі не відновить порушених прав позивача.

В порядку забезпечення позову позивач просить: Заборонити Міністерству аграрної політики та продовольства України (01001, м.Київ, вул.. Хрещатик, 24, ), його посадовим особам вчиняти будь-які дії що направленні на припинення трудових, зокрема на розірвання трудового контракту від 31 серпня 2015 року з директором Державного підприємства «Благодатне» ОСОБА_1

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч.ч. 1, 2, 3 ст.152 ЦПК України ).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки, не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання недійсним положень трудового контракту - задовольнити.

Заборонити Міністерству аграрної політики та продовольства України (01001, м.Київ, вул.. Хрещатик, 24, ), його посадовим особам вчиняти будь-які дії що направленні на припинення трудових, зокрема на розірвання трудового контракту від 31 серпня 2015 року з директором Державного підприємства «Благодатне» ОСОБА_1.

Стягувач: ОСОБА_1, адреса проживання: АДРЕСА_1

Боржник: Міністерство аграрної політики та продовольства України, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: О.Ф. Малинников.