Ухвала іменем україни 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, скасування наказу, анулювання запису у трудовій книжці, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є інвалідом ІІ групи з порушенням функцій опори та ходьби. З серпня 1999 року по серпень 2015 року працював у комунальному закладі «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії») на посаді лікаря функціональної діагностики. Навесні 2014 року він склав іспити і був рекомендований для присвоєння ІІ кваліфікаційної категорії за спеціальністю «функціональна діагностика». Підтвердити згодом категорію він не зміг у зв'язку з травмою, подальшими операціями й тривалим реабілітаційним періодом.

Зазначав, що у серпні 2015 року його було звільнено за власним бажанням. Між тим, після отримання трудової книжки він дізнався, що наказом від 25 травня 2015 року його було переведено на посаду лікаря-стажиста функціональної діагностики.

Вважав, що наказ про його переведення на посаду лікаря-стажиста функціональної діагностики виданий з порушенням трудового законодавства та пов'язаний із негативним ставленням до нього з боку керівництва закладу. Вказана принизлива обстановка створює йому депресивний психічний стан, що призводить до ускладнення стану його здоров'я.

Посилаючись на вказані обставини та, з урахуванням уточнень, просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн, скасувати наказ

№ 81-к від 25 травня 2015 року № 81-к, анулювати запис про переведення на посаду лікаря-стажиста функціональної діагностики у трудовій книжці.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від

08 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» на користь ОСОБА_3 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення після абзацу 2 новими абзацами наступного змісту:

«Скасувати наказ від 25 травня 2015 року № 81-к у частині переведення ОСОБА_3 на посаду лікаря-стажиста з функціональної діагностики відділення ультразвукової та функціональної діагностики з посадовим окладом згідно з 9 тарифним розрядом.

Визнати недійсним запис № 12 від 25 травня 2015 року у трудовій книжці ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, виконаний на підставі наказу від 25 травня 2015 року № 81-к».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від

08 липня 2016 року змінено в частині стягнення з КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» на користь ОСОБА_3 компенсації заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» на користь ОСОБА_3 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із того, що переведення позивача на іншу посаду було здійснене з порушенням норм закону, що завдало позивачу моральних страждань, на відшкодування яких суд, з урахуванням тривалої хвороби ОСОБА_3, вважав за можливе стягнути 50 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо завдання позивачу моральних страждань внаслідок винесення незаконного наказу про переведення на іншу посаду, однак, з урахуванням характеру заподіяної шкоди та обсягу перенесених позивачем страждань, вимог розумності, виваженості та справедливості вважав, що розмір такого відшкодування повинен становити

1 000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював у КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» на посаді лікаря функціональної діагностики у відділенні функціональної діагностики з

02 серпня 1999 року. З 09 грудня 2008 року йому присвоєно другу кваліфікаційну категорію.

З 01 листопада 2008 року ОСОБА_3 має статус інваліда ІІ групи за загальним захворюванням з порушенням функцій опори та ходьби (з

01 листопада 2010 року - безстроково).

25 серпня 2014 року ОСОБА_3 зазнав травми у виді вентоподібного перелому на межі середньої та нижньої третин діафізу зі зміщенням дистального уламку дозаду на ширину кортикального шару. Йому було накладено гіпс і до кінця 2014 року він перебував на лікарняному.

З 09 лютого 2015 року по 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 перебував у відділенні травматології та ортопедії № 1 КЗ «Обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова» з діагнозом «рефрактура н/з лівої великогомілкової кістки», де йому було проведено операцію у виді відкритої репозиції, накостного металоостеосінтезу н/з лівої великогомілкової кістки компресійною пластиною. При цьому позивачу було рекомендовано ходьбу з милицями без опори на ліву ногу до 2,5 місяців.

25 травня 2015 року ОСОБА_3 на підставі наказу № 81-к було переведено на посаду лікаря-стажиста з функціональної діагностики відділення ультразвукової та функціональної діагностики з пониженням окладу до 9 тарифного розряду (запис № 12 трудової книжки). З даним наказом ОСОБА_3 ознайомлено не було.

З 25 червня 2015 року по 25 липня 2015 року ОСОБА_3 перебував в основній щорічній відпустці як інвалід ІІ групи.

З 27 липня 2015 року по 31 липня 2015 року, з 03 серпня 2015 року по 07 серпня 2015 року, з 10 серпня 2015 року по 14 серпня 2015 року та з

17 серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

21 серпня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що у зв'язку зі видачею відповідачем наказу про переведення його на посаду лікаря-стажиста йому було завдано значних моральних страждань, оскільки вказане фактично призвело до позбавлення його права на лікарську практику в кабінетних умовах. Вказані порушення його трудових прав зумовили пригнічення його морального стану, а постійний депресивний психоемоційний стан приносить ускладнення стану його здоров'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підморальною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 зазначеної постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов вірного висновку, що незаконне переведення позивача на іншу посаду завдало йому моральних страждань, які виразились у пригніченому моральному стані, депресії, погіршенні стану його здоров'я, у зв'язку із чим завдана ОСОБА_3 моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

Визначаючи розмір завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, апеляційний суд вірно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушені зміни у його життєвих стосунках і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та дійшов законного і обґрунтованого висновку про достатність такого відшкодування у розмірі 1 000 грн.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому доводи про те, що дії відповідача пов'язані із протиправним переслідуванням ОСОБА_3 як працівника та дискримінацією прав інвалідів є безпідставними, такими, що не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються виключно на припущеннях.

Суди апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку вірно визначився із характером спірних правовідносин, правильно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при перегляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 337, 344-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович