УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, стягнення санкцій за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року комунальне підприємство «Теплокомуненерго» (далі - КП «Теплокомуненерго») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що з 3 вересня 2013 року по 1 травня 2016 року ним поставлялася теплова енергії в приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення. До 31 грудня 2012 року між ДП «Теплокомуненерго» ПТ «Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора мошинобудівний завод», правонаступником якого є КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, та ОСОБА_5 був укладений договір від 25 листопада 2005 року на поставку теплової енергії в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1». Указаний договір припинив свою дію 31 грудня 2012 року.Між сторонами після закінчення дії договору від 25 листопада 2005 року продовжували існувати правовідносини з поставки теплової енергії та надання комунальних послуг, проте відповідні договори на теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг ОСОБА_5 підписані не були. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, співвласниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по 1/3 частини кожен є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Однак вартість наданих послуг за спожиту теплову енергію та послуг з технічного обслуговування мереж відповідач не сплачує, унаслідок чого в останнього за період з 3 вересня 2013 року по 1 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 1 297 грн 03 коп., пеня у розмірі 84 грн 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 34 грн 74 коп. та 3 % річних у розмірі 2 грн 90 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року, позовні вимоги КП «Теплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище 1 297 грн 03 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення; 2 грн 90 коп. - 3 % річних від простроченої суми; 34 грн 74 коп. інфляційних втрат за час прострочення зобов'язання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що з 3 вересня 2013 року по 1 травня 2016 року «Теплокомуненерго» міста Монастирище поставлялася теплова енергії в приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення.

25 листопада 2005 року між ДП «Теплокомуненерго» ПТ «Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора мошинобудівний завод», правонаступником якого є КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, та ОСОБА_5 був укладений договір № 127-Т на поставку теплової енергії в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказаний договір припинив свою дію 31 грудня 2012 року.

Після закінчення дії договору № 127-Т від 25 листопада 2005 року ОСОБА_5 нові договори на теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг підписані не були.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 32465983 від 13 грудня 2011 року, реєстраційний номер 35490084, магазин роздрібної торгівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частини кожен ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6

19 серпня 2016 року КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище надіслало відповідачеві та співвласникам нежилого приміщення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досудове попередження з вимогою оплати заборгованості за надані послуги станом на 1 травня 2016 року в сумі 3 891 грн 10 коп., в тому числі 1/3 частини заборгованості в розмірі 1 297 грн 03 коп., оплату за яку належить сплатити відповідачеві як співвласникові (а. с. 29-34, т. 1).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію та послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведеннястаном на 1 травня 2016 року ОСОБА_4 має заборгованість з оплати наданих послуг у сумі 1 297 грн 03 коп., пеня в сумі 84 грн 29 коп., інфляційні втрати у сумі 34 грн 74 коп. та 3 % річних у сумі 2 грн 90 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки у ОСОБА_4 перед позивачем існує заборгованість з оплати спожитої теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, що становить 1/3 частини всієї заборгованості співвласників магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», то суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача зазначених коштів з урахуванням штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Відсутність письмового договору між сторонами про надання послуг теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведенняне може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг.

На спростування наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачем не надано будь-яких доказів, а факт надання позивачем відповідачу таких послуг узгоджується з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги про те, що даний спір має розглядатися в наказному провадженні - безпідставні, оскільки як роз'яснено в п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги

телебачення та радіомовлення (п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами не ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі, то підстави для розгляду даного спору в наказному провадженні відсутні.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур