Головуючий суду 1 інстанції - Баронин Д.Б.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 428/7974/15-ц
Провадження № 22ц/782/714/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Авалян Н.М., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря : Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним, розірвання кредитного договору та договору іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Дельта Банк» (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідачка). З відповідачки на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 1205/0708/45-027 від 10 липня 2008 року у сумі 457.401, 33 гривень, з яких: 418.713, 80 гривень - заборгованість за кредитом, 38.687, 53 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення за пропуском позовної давності; у задоволені вимог про розірвання кредитного договору та договору іпотеки - відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення від 15 серпня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити первісний позов, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № 1205/0708/45-027 від 10 липня 2008 року у сумі 468.370,03 гривень, з яких: 421.264, 86 гривень - заборгованість за кредитом, 47.105,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В обґрунтування доводів своєї скарги позивач зазначив, що висновок суду про відсутність підстав для підвищення відсоткової ставки, не відповідає обставинам справи. Таке підвищення не потребувало укладення сторонами додаткових угод. Крім того, суд невірно визначив розмір стягнутої з відповідачки заборгованості. Прийнятий за основу розрахунок, якій ОСОБА_2 зробила на власний розсуд, не базується на умовах кредитного договору, є незрозумілим та неприйнятним.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення від 15 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове про задоволення зустрічного та відмову первісного позову.

В обґрунтування доводів своєї скарги ОСОБА_2 зазначила, що в момент підписання кредитного договору вона була введена позивачем в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (ціни та загальної вартості). Строк позовної давності щодо вимог про визнання кредитного договору недійсним суд застосував неправильно, оскільки про оману ОСОБА_2 дізналася лише у березні 2016 року під час подання зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до статей 213, 214 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року відповідає вищевказаним вимогам закону.

Частково задовольняючи вимоги первісного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачка порушила зобов'язання за Кредитним договором від 10 липня 2008 року щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування. ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом. Про те, що підвищення відсоткової ставки відповідало пунктам 8.4 та 6.1.1 зазначеного договору, позивач не довів. Після проведеної звірки, місцевий суд погодився з розрахунком якій надала відповідачка та визначив, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню заборгованість станом на 28 липня 2015 року в загальному розмірі 457.401,33 гривень, з яких: 418.713,80 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 38.687, 53 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволені зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним, місцевий суд зазначив, що про порушення своїх прав як споживача на отримання графіку кредитних платежів та інформації про сукупну вартість кредиту, ОСОБА_2 могла довідатися у день укладання договору 10 липня 2008 року. Саме з цього дня почався відлік трьохрічного строку позовної давності за вимогами про недійсність правочину. Зазначений строк відповідачка пропустила без поважних причин, оскільки з вимогами про визнання правочину недійсним звернулася лише у березні 2016 року. У задоволені інших вимог суд відмовив за відсутністю передбачених статтею 651 Цивільного кодексу (ЦК) України підстав для розірвання укладених сторонами 10 липня 2008 року кредитного та іпотечного договорів.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками, оскільки вони узгоджуються із досконально з'ясованими обставинами справи. Суд першої інстанції повно і всебічно оцінив надані сторонами докази, правильно визначив природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

У справі встановлено, що 10 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (ВАТ) «Сведбанк» та ОСОБА_2, як позичальницею, був укладений Кредитний договір № 1205/0708/45-027 (далі Кредитний договір від 10 липня 2008 року). Згідно з його умовами для придбання квартири, на строк до 10 липня 2038 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 26.200,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами ( т.1 а. с. 6-14).

У забезпечення належного виконання зазначеного договору, 10 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як іпотекодавцем, був укладений Іпотечний договір № 1205/0708/45-027-Z-1 (т.1 а. с. 134-139).

Заявою на видачу готівки № 2858679/1234 від 10 липня 2008 року підтверджено факт отримання ОСОБА_2 26.200,00 доларів США (т.1 а. с. 18).

12 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством (ПАТ) «Сведбанк» та ОСОБА_2, укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 10 липня 2008 року ( т.1 а. с. 6-14; 19).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Пунктом 1.3 Кредитного договору від 10 липня 2008 року встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і в порядку, встановленому пунктами 6.1, 8.4 цього договору.

Відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору, проценти за користуванням кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в пункті 1.3 або зміненої відповідно до пункту 6.1 та/або 8.4 цього договору та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів у місяці приймається 30 днів, у році 360.

Згідно пункту 6.1.1 Кредитного договору, про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 30 календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки. Зміни до договору набувають чинності, а нова процентна ставка починає діяти з 31 дня після відправлення банком повідомлення відповідно до цього підпункту.

Відповідно до п. 8.4 договору сторони, за взаємною згодою, домовились без укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені пунктами 5.6, 5.7, 2.2 встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відсоткова ставка підвищується на 1 відсоток за кожен факт такого порушення від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальника. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків виконання зобов'язання передбаченого п. 5.6, 5.7, 2.2.

Пункти 2.2, 5.6, 5.7 кредитного договору встановлюють для позичальника обов'язки щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, який був придбаний за рахунок кредитних коштів, щодо надання банку документів на його вимогу для оцінки фінансового стану позичальника та щодо страхування об'єкту нерухомості, який був придбаний за рахунок кредитних коштів.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», як продавцем та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем був укладений Договором купівлі-продажу прав вимог. З витягу з Додатку № 1, виписки з Акту приймання-передачі прав вимоги слідує, що право вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами, які 10 липня 2008 року укладалися з ОСОБА_2, було передано ПАТ «Дельта Банк». Фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на 25 травня 2012 року (строкова заборгованість за тілом кредиту) становив 21. 362,11 доларів США; прострочена заборгованість за тілом відсутня ( т.1 а. с. 21-29).

Листом за № 126 від 10 липня 2015 року адміністрація ЗАТ «Страхова компанія «Кредо-Класик» повідомила ПАТ «Дельта Банк» про те, що ОСОБА_2 повністю оплатила страховий платіж за 2013, 2014, 2015 роки згідно Договору страхування № 013058/2200/0000504 від 05 липня 2013 року ( т.1 а. с. 140).

Згідно з даними наданого позивачем Розрахунку, станом на 28 липня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором від 10 липня 2008 року складає 21.229,45 доларів США, що за курсом НБУ 100 доларів - 2.206,2278 гривень, становить еквівалент - 468.370,03 гривень, у тому числі: тіло кредиту - 19.094,35 доларів - еквівалент 421.264,86 гривень; відсотки: 2.135,1 доларів - еквівалент 47105,17 гривень; комісія - 0, пеня - 0, з них: прострочена заборгованість з тіла кредиту: 193,53 доларів (еквівалент 4269,71 гривень); відсотки - 2.003,74 доларів (еквівалент 44.207,07 гривень); комісія - 0, пеня - 0. З жовтня 2014 року відсоткова ставка за договором становила 12,9 %, з листопаду 2014 року до 13,9 % (т.1 а. с.20, 148).

Згідно з даними наданого відповідачкою розрахунку, станом на 10 серпня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором від 10 липня 2008 року складає 20.732,37 доларів США, що за курсом НБУ 100 доларів - 2.206,2278 гривень, становить еквівалент - 457.403,31 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 18.978,72 доларів: заборгованість за відсотками - 1.753,65 доларів ( т.2 а. с. 30-31).

Заперечуючи проти зустрічного позову, представник ПАТ «Дельта Банк» 15 червня 2016 року зробив суду письмову заяву про застосування позовної давності (т.1 а. с. 176).

Отже, підвищення відсоткової ставки дійсно не потребувало укладення сторонами додаткових угод. Разом з тим, виходячи з принципу свободи договору, зміна такої процентної ставки, мала відбуватися у відповідності з Кредитним договором від 10 липня 2008 року, за настанням певних умов та з дотриманням визначеної процедури. Висновок місцевого суду про те, що підвищення процентної ставки ПАТ «Дельта Банк» відбулося за межами викладених у пунктах 8.4 та п. 6.1.1 кредитного договору домовленостей сторін, є правильним і таким що відповідає обставинам справи. Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 повністю оплатила страхові платежі за 2013, 2014, 2015 роки, листи-повідомлення про зміну процентної ставки від банку не отримувала. Суд правильно встановив суму стягнутої заборгованості, обґрунтувавши її розмір посиланням на розрахунок, який був наданий ОСОБА_2. Зазначений розрахунок узгоджується з випискою з особистого рахунку відповідачки (т. 1 а. с. 149-164) та не суперечить йому.

Пункт 5 частини 2 статті 119 ЦПК України зобов'язує викладати в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто зобов'язує позивача зазначати підстави свого позову. Підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У розглянутій місцевим судом зустрічній позовній заяві вимоги про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_2 обґрунтовувала посиланням на обставини невідповідності укладеного договору положенням статтей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначені обставини суд першої інстанції повністю з'ясував, надавши їм свою оцінку.

Разом з тим, про обставини вчинення правочину під впливом обману у своєму позові ОСОБА_2 не зазначала та на них не посилалася. Такі обставини не були та і не мали бути предметом доказування в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 19 Постанова Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати: не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення.

Таким чином, не з'ясування місцевим судом обставин укладення Кредитного договору під впливом обману (довід зазначений в апеляційній скарзі відповідачки), тобто обставин, якими позовні вимоги ОСОБА_2 в суді першої інстанції не обґрунтовувалися, не зазначалися та не доводилися, не є підставою для скасування рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року.

Строк позовної давності щодо вимог про визнання кредитного договору недійсним, суд, з урахуванням правової позиції Верховного суду України у справі № 6-75цс15 від 03 лютого 2016 року, застосував правильно.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише формальних міркувань.

Виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд першої інстанції вирішив справу згідно із законом. Підстав для зміни або скасування рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року за апеляційними скаргами сторін немає.

Керуючись статтями 304, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: