Єдиний унікальний номер: 448/185/17
Провадження № 2/448/324/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

при секретарі Романченко І.А.,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник позивача 23.02.2017року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 25.01.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Стверджує, що відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.12.2016року має заборгованість на загальну суму 29786,15 гривень, яка складається з наступного: 858,76 гривень заборгованість за кредитом; 22932,81 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень фіксована частина та 1394,58 гривень процентна складова.

Зазначає, що не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач порушує умови кредитного договору та нехтує нормами законодавства України, у звязку із чим позивач змушений звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 29786,15 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, покликаючись на те, що сплинули строки позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності.

Судом встановлено, що 25.01.2012 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 «Приватбанк» - позивачем у справі, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, відповідач ОСОБА_3 станом на 31.12.2016року має заборгованість перед банком на загальну суму 29786,15 гривень, яка складається з наступного: 858,76 гривень заборгованість за кредитом; 22932,81 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень фіксована частина та 1394,58 гривень процентна складова.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом із цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 р. суд дійшов висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору в справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Згідно поданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, відповідачем ОСОБА_3, як стороною договору, останній платіж на погашення суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійснено 24.01.2013року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, у звязку із чим у позивача виникло право пред'явити відповідачу вимогу про виконання зобов'язання.

Позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» підписана представником позивача 26.01.2017року, надійшла до суду 23.02.2017року, тобто з пропущенням терміну позовної давності (три роки).

У матеріалах справи відсутні докази про пред'явлення позивачем претензій та вимог щодо вказаного кредитного договору до відповідача в спірний період.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, обставини, через які позовна давність пропущена позивачем не наведені та не доведені, суд не вбачає підстав для захисту порушеного права позивача, а тому в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості слід відмовити, у звязку з пропущенням терміну позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому у суду, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для покладення зобовязань на відповідача по відшкодуванню понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20__ року.

Суддя Ю.Б. Білоус