У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. РівнеКолегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Вихотень Я.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області про оскарження наказу про звільнення,поновлення на роботі

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2017 року вказаний позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано наказ ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області № 01-09/765 від 30 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4В.». У задоволенні позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді педагога-організатора відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивачку було прийнято на роботу на посаду педагога-організатора Полянської ОСОБА_5 ступенів на період відпустки у звязку з вагітністю та пологами основного працівника та укладено з нею строковий трудовий договір. Додає, що на час прийняття на роботу позивачка була вагітна і в період роботи народила дитину. Зазначає, що по закінченню строку трудового договору позивачку було звільнено з роботи 30.12.2016р., а до суду з даним позовом вона звернулась 13 березня 2017 року, пропустивши місячний строк звернення за вирішенням трудового спору про звільнення. Наполягає, що надана позивачкою довідка сімейного лікаря, на яку послався місцевий суд як на підставу поважності причин пропуску звернення до суду, не є належним доказом, адже в довідці вказується на необхідність лікування дитини, а не самої позивачки, при чому лікування в стаціонарі так і не проводилось. Зауважує також, що довідка містить лише печатку лікаря, проте не зареєстрована в амбулаторії. В якій він працює завідувачем. Вказує, що у позовних вимогах ОСОБА_4 відсутні сформульовані вимоги, проте вони є в судовому рішенні, і, вочевидь, були прописані не позивачкою, а власне судом. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не. підлягає до підлягає до задоволення з наступних підстав.

____________________________________________________________________

Справа № 555/547/17 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/1529/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_7

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що наказом ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області від 04 липня 2016 року ОСОБА_4 було прийнято на посаду педагога-організатора Полянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на 0,25 ставки посадового окладу на період відпустки у звязку з вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_8. На час укладення строкового трудового договору позивачка перебувала у стані вагітності.

09 листопада 2016 року в ОСОБА_4 народилася донька, ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 267231 від 11 листопада 2016 року .

30 грудня 2016 року згідно наказу № 01-09/765 ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_4 було звільнено з роботи у звязку із закінченням трудового договору і виходом на роботу основного працівника.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 обґрунтовувала свої вимоги тим, що працюючи у відповідача, написала заяву про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак її заяву не було зареєстровано і більш того - 30 грудня 2016 року видано наказ про її звільнення у звязку із закінченням трудового договору і виходом на роботу основного працівника, при цьому не ознайомивши її з ним. Своє звільнення вважала незаконним та просила визнати протиправним і скасувати наказ ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області № 01-09/765 від 30 грудня 2016 року, поновити її на посаді педагога організатора.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 184 КЗпП України, яка забороняє звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до 3 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без обовязкового працевлаштування та виходив з того, що така норма відповідачем дотримана не була, і звільнення до того ж відбулося в останній день перебування позивачки у відпустці, а відтак наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.

Суд також врахував, що позовна вимога про поновлення на роботі не ґрунтується на законі, оскільки між сторонами мало місце укладення строкового трудового договору на період перебування основного працівника у відпустці по вагітності і пологах.

На підтвердження даних висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку дії договору (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до 3 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року розяснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати , що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, провадиться з обовязковим працевлаштуванням (ч.3 ст. 184 КЗпП України). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов"язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві / в установі організації/ інша робота або запропонована робота від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад за станом здоровя).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 було звільнено без надання іншої роботи, тому має місце порушення відповідачем норм вищевказаного закону.

Крім того, звільнення позивачки ОСОБА_4 проведено 30 грудня 2016 року - в останній день перебування у відпустці в звязку із вагітністю та пологами, що свідчить про недотримання відповідачем норм ст. 184 КЗпП України, адже звільнення тимчасово прийнятого працівника хоча б на один день раніше встановленого строку вказує на дострокове припинення договору.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Так, відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 була звільнена з роботи 30 грудня 2016 року, при цьому трудову книжку представник позивача отримала 07 лютого 2017 року, що підтверджується записом в журналі обліку особистого прийому громадян ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області. Звернення до суду з даним позовом мало місце 15 березня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який при винесенні рішення врахував ті обставини, що відповідно до довідки, виданої завідувачем Тишицької АЗПСМ сімейним лікарем ОСОБА_10, ОСОБА_4 зверталась до лікарів з приводу лікування дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрій 02 лютого 2017 року було призначене амбулаторне лікування на 10 днів, 04 лютого 2017 року - призначене амбулаторне лікування на 1 місяць, 16 лютого 2017 року - рекомендоване стаціонарне лікування. Посилання апелянта на те, що така довідка не може бути доказом, оскільки стосується лікування не самої позивачки, а її дитини, колегією суддів оцінюються критично з огляду на вік дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що визнання недійсним та скасування наказу про звільнення є в даних обставинах законним і правомірним способом поновлення трудових прав позивачки.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 освіти, молоді і спорту Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7