Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, звільнення квартири та повернення її власнику;

за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина - 2», про визнання договору переуступки паю на квартиру з поетапною оплатою недійсним,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звернулися до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст. ст. 526, 533 ЦК України, ст. 375 ЦК України та просили виселити відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із квартири № АДРЕСА_1 та зобов'язати передати вказану квартиру власнику паю на цю квартиру - ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 23 жовтня 2013 року між відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та власником паю на цю квартиру ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_8 укладено «Договір переуступки паю в OK ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою». Договірна ціна квартири, що підлягала оплаті, складала 50 550 дол. США (в гривневому еквіваленті). Оскільки відповідачі припинили виконувати зобов'язання по Договору належним чином, внаслідок чого мають заборгованість за поточними платежами більше ніж за 6 місяців відповідно до п.7.4 Договору вони повинні бути виселені з квартири, а квартира повинна бути повернута власнику паю ОСОБА_3

19 січня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через представника ОСОБА_9 звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним «Договору переуступки паю в OK ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою», мотивуючи його тим, що оспорюваний Договір не відповідає вимогам законодавства України, оскільки даний Договір має елементи договору купівлі-продажу квартири з відстроченням розрахунку, і тому має бути укладений у письмовій нотаріально засвідченій формі. Також Договір містить незрозумілий комерційний курс долара США до гривні, що суперечить нормам статті 533 ІДПК України.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року у задоволенні первинного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір переуступки паю на квартиру в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина - 2» з поетапною оплатою, укладений 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на момент підписання договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бажали набути права власності на пай в ОК ЖБК «Бригантина-2», тому їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. При цьому валютне зобов'язання в доларах США відповідає вимогам ст. 524 ЦК України.

Скасовуючи в частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що предметом оскаржуваного Договору є квартира, за яку подружжя ОСОБА_6 вносило грошові кошти шляхом ануїтету. Також всі умови договору стосуються не паю, а квартири, що тягне за собою розуміння виду договору не переуступки паю на квартиру, а договору купівлі - продажу квартири із визначеними вимогами щодо додержання умов укладення такого договору, одним із основних умов якого є нотаріальне посвідчення. Визначаючи вартість предмета договору у валюті, та відстрочуючи сплату вказаного предмета під відсотки у валюті (доларах США), без відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій сторони вказаного договору порушили положення ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 193, ч. 1 ст. 524 ЦК України, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у зв'язку з чим вказаний договір є укладеним з порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому, відповідно до норм ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України вказаний договір повинен бути визнаний недійсним.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_8 укладено договір переуступки паю на квартиру в OK ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, за яким ОСОБА_3, ОСОБА_8 (Сторона-2) передають ОСОБА_5, ОСОБА_6 (Сторона-1) свій пай у OK ЖБК «Бригантина-2». який відповідає праву на квартиру АДРЕСА_1 та встановлює порядок сплати залишку суми за пай, що підтверджується копією вказаного Договору.

Відповідно до п. 5.1 договору ОСОБА_5 та ОСОБА_10 набувають право користування квартирою з дня підписання Договору.

Пунктом 7.4 вказаного договору встановлено, що якщо Сторона-1 заборгує поточні оплати Стороні-2 більше, ніж за 6 місяців без погодження Сторони-2. дія зобов'язань Сторони-2 припиняється в односторонньому порядку. В цьому випадку Сторони-2 набуває права в односторонньому порядку розірвати договір, виставити квартиру на продаж, а після погашення заборгованості і штрафу у розмірі 1000 дол. США, решту коштів в 3-денний строк повернути Стороні-1. Сторона-1 зобов'язується в цьому випадку звільнити квартиру та повернути її у стані не гіршому, ніж отримала.

Відповідно до фінансового звіту заборгованість Сторони-1 за Договором станом на 01 вересня 2015 року складає 75 492,30 грн.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина друга статті 524 ЦК України надає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти" на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина -2» на квартиру з поетапною оплатою.

Згідно з п. 2 вказаного Договору ОСОБА_5, ОСОБА_6 сплатили подружжю ОСОБА_4 готівкою аванс у розмірі 8 190 грн.. що за комерційним курсом становило 1000 дол. США. Загальна вартість квартири без ремонту та газового котла становить 50 550 дол. США. До,закінчення будівництва Сторона 1 сплачує Стороні 2 щомісячно 600 доларів США. Решта суми сплачується по системі ануїтету на 10 років під 12,5% річних, які ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали сплатити другій стороні як оренду за несплачену частку квартири.

Тобто, окрім авансу, всі інші грошові зобов'язання за Договором переуступки паю взагалі виражені виключно у доларах США без зазначення їх гривневого еквіваленту. При визначенні порядку оплати вартості квартири застосовано ануїтет (серія платежів рівними сумами і через рівні проміжки часу).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 524 ЦК України як імперативна, а не диспозитивна правова норма прямої дії визначає, що зобов'язання чає бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Із вищезазначеного вбачається, що п. 2 Договору не відповідає вимогам Закону, оскільки повинно бути зазначено зобов'язання у конкретній сумі, вираженій у гривні із зазначенням її доларового еквівалента.

Таке порушення призвело до того, що після зростання курсу гривні до долара СШАу значному розмірі, вартість квартири також суттєво збільшилась, хоча ринок нерухомості такого зростання ціни на аналогічне житло не зазнав.

Тобто, використання відповідачами розрахунку в доларовому еквіваленті значно погіршило становище позивачів.

Також зі змісту Договору видно, що він є змішаним і містить елементи купівлі-продажу, уступки права, оренди, лізингу, кредитного договору у іноземній валюті (сума в доларах, ануїтет, відсотки річних і т.д.).

Разом з цим, зі змісту договору вбачається, що він укладений ОСОБА_3 як фізичною особою - підприємцем із зазначенням її свідоцтва про державну реєстрацію та скріпленням свого підпису печаткою ФОП. При цьому індивідуальна ліцензія на здійснення операцій з іноземною валютою відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, у Договорі застосовано незрозумілий комерційний курс долара США до гривні. Зі змісту розписок на підтвердження часткового виконання грошового зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є невід'ємною частиною Договору вбачається, що всі вони складені, підписані ОСОБА_3 та скріплені її печаткою як фізичної особи - підприємця та підтверджують, що відповідачі в порушення ст. 533 ЦК України вимагали від позивача і приймали від останньої грошові кошти в доларах США, лише зазначаючи в розписках гривневий еквівалент.

15 квітня 2014 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який діяв вже як Голова ПравлінняКооперативу, укладено ще один договір - про спільну пайову участь у будівництві житлового кооперативного будинку (далі Договір - 2). на підставі якого позивач отримав статус «Пайовика».

Предметом Договору-2 є спільне будівництво житлового кооперативного будинку по АДРЕСА_1, з подальшою передачею Пайовикові його частки у вигляді дворівневої квартири № 14.

У відповідності до п. 2 Кооператив як Забудовник зобов'язався передатні Пайовику Квартиру, а Пайовик - отримати дану Квартиру у вказаний у Договорі-2 строк.

Ціна за 1 кв. м визначена у повній відповідності до чинного законодавства, у гривні, в розмірі 1 970 грн і залишається незмінною до повного виконання сторонами договірних зобов'язань.

Загальна вартість Квартири встановлена у 155 433 грн, що відрізняється від вартості, зазначеній у п. 2 Договору-1.

Пункт 7.1 Договору-2 визначає строк його дії з моменту підписання до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається зі змісту Договору переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою ОСОБА_3, ОСОБА_4 передають ОСОБА_5. та ОСОБА_6 свій пай в ОК ЖБК «Бригантина-2. який відповідає прав) на вступ в ОК ЖБК «Бригантина-2» та отримання Свідоцтва на право власності на квартиру № 14 загальною площею 75,8 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 Київської області. За отримання паю на вищезгадану квартиру ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали подружжю ОСОБА_4 готівкою аванс у розмірі 8 190 грн., що за комерційним курсом становило 1000 дол. США. Загальна вартість квартири складає 50 550 дол. США.

Пай - це майновий поворотний внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Із тексту оспорюваного договору вбачається, що його предметом є не пай в розумінні внеску з відповідним його грошовим визначенням, а безпосередньо нерухоме майно - квартира, що випливає із пункту 3 Договору : « згідно до цього договору , квартира передається Стороні 1 без чистового оздоблення», п.4 Договору «квартира передається Стороні 1 по акту здачі-прийомки».

Аналогічний зміст предмета договору - «квартира» міститься і в п. 6. 6.2. 6.3. 6.4, 7.1, 7.6, 8.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продаж) можуть бути майнові права. Права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу квартири укладається письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин, ю першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що предметом оскаржуваного договору є квартира, за яку подружжя ОСОБА_6 вносило грошові кошти шляхом ануїтету. Також всі умови договору стосуються не паю, а квартири, що тягне за собою розуміння виду договору не переуступки паю на квартиру, а договору купівлі - продажу квартири із визначеними вимогами щодо додержання умов укладення такого договору, одним із основних умов якого є нотаріальне посвідчення.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що якщо сторона 1 заборгує поточні оплати стороні 2 більше, ніж за 6 місяців без погодження сторони 2, дія зобов'язань сторони 2 припиняється в односторонньому порядку. В цьому випадку сторона 2 набуває право в односторонньому порядку розірвати договір, виставити квартиру на продаж, а після погашення заборгованості і штрафу у розмірі 1000 доларів США, решту коштів в 3-денний строк повернути стороні 1. Сторона 1 зобов'язується в цьому випадку звільнити квартиру та повернути її у стані не гіршому. ніж отримала.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не набули права на пай, на членство в кооперативі і не ставлять вимоги про поверненню частково сплачених грошових коштів, вимога про визнання недійсним правочину їх прав не захищає.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України виконання чи не виконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину погрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації'.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст. 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

На порушення наведених норм матеріального права і вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України суди не з'ясували дійсні обставини у справі, не перевірили належним чином докази, не визначилися із характером спірних правовідносин, не дали їм оцінки та не вирішили їх.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року та рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова