Справа №489/6390/16-ц 13.12.2017 13.12.2017 13.12.2017
Провадження №22-ц/784/2418/17
Справа № 489/6390/16-ц
Провадження № 22ц/784/2418/17 Головуючий у 1-ї інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

із секретарем: Тищенком Л.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року

за її позовом

до ОСОБА_4

про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_3

про визнання майна особистою власністю, стягнення погашених кредитних зобов'язань в порядку поділу майна подружжя

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, який доповнила, та остаточно просила про визнання майна у вигляді автомобіля та гаражного боксу спільною сумісною власністю подружжя, його поділ шляхом стягнення компенсації вартості ? частини спірного майна.

Позивачка зазначала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2000 року по 13 жовтня 2016 року, мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час спільного проживання ними було придбано автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT» 1.4., 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та гараж в автогаражному кооперативі «Пограничник».

Посилаючись на викладене та на відсутність домовленості про поділ майна, позивачка просила визнати спірне майно сумісною власністю подружжя, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за належні їй на праві власності ? частину автомобіля та ? частину гаражу в порядку поділу майна подружжя в загальному розмірі 147 164 грн., оскільки спірне майно знаходиться в користуванні відповідача і є неподільним.

В березні 2017 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання спірного майна особистою приватною власністю, стягнення погашених кредитних зобов'язань у порядку поділу майна подружжя.

Зазначав, що перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, в період якого він придбав автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 1.4., 2008 року випуску, за кошти подаровані особисто йому батьками, та набув право власності на гараж в автогаражному кооперативі «Пограничник» як член кооперативу.

Так як це майно є його особистою власністю, вважає, що підстав для його поділу як спільного майна подружжя немає.

Крім того вважав, що поділу підлягають тільки грошові кошти, які були погашені ним за кредитними зобов'язаннями перед банківськими установами в загальній сумі 22 216 грн. 23 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Ухвалено про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 1.4., 2008 року випуску, та гараж НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Пограничник».

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за позивачем та відповідачем по ? вказаного майна, в решті позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1280 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не надання належної оцінки доказам, наданим на підтвердження обставин справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог змінити, стягнувши з ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна подружжя в розмірі 147 164 грн.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржено.

Заперечуючи проти поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вважала її такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль та гараж є спільним майном подружжя, так як придбані у шлюбі, і є усі підстави для його поділу між сторонами. Належних доказів на підтвердження придбання цього майна за особисті кошти відповідачем суду не надано. А тому враховуючи, що спірне майно є неподільними речами, і доказів неможливості спільного його використання колишнім подружжя, не надано, та у зв'язку з неможливістю відповідача сплатити на користь позивачки грошову компенсацію, суд вважав за можливе його поділити шляхом визнання права власності на ідеальну його частку.

З такими висновками слід погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70, ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі його поділу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою та за умовою попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За роз'ясненнями, викладеними у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення не депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

При вирішенні справи судом встановлено, що з 16 вересня 2000 року позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У період шлюбу подружжям придбано за 66 400 грн. автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 1.4., 2008 року випуску, відповідно до рахунку фактури №НК-0002898 від 24 листопада 2008 року, який оформлено відповідачем на своє ім'я (а.с.68).

За оцінкою на час апеляційного перегляду вартість автомобіля «HYUNDAI ACCENT» 1.4., 2008 року випуску, без його огляду складає 190 606 грн. 00 коп.

Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №2382 від 24 листопада 2006 року ОСОБА_4 включено до складу автогаражного кооперативу «Пограничник».

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №519 від 21 квітня 2010 року вирішено оформити право власності на гараж НОМЕР_2 за Літ А, загальною площею 21,2кв.м., з підвалом, загальною площею 21,5кв.м., який розташований в автогаражному кооперативі «Пограничник», за ОСОБА_4.

На підставі зазначеного рішенням на ім'я ОСОБА_4 29 квітня 2010 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до звіту про оцінку гаражу НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Пограничник», його вартість спеціалістом - оцінщиком визначено у розмірі 113 238 грн..

За такого, судом першої інстанції вірно визначено правовий режим спірного майна та частки подружжя у спільному майні із урахуванням вимог статті 70 СК України, які є рівними, та не оспорюються сторонами під час апеляційного перегляду.

Визначаючи та обґрунтовуючи спосіб поділу майна позивачка зазначала про неможливість його спільного використання колишнім подружжям, та посилалася одночасно на положенні і статті 365 ЦК України, і статті 364 ЦК України, які регулюють протилежні способи виділу частки та припинення права на частку в спільному майні, а тому не підлягають одночасному застосуванню.

Тому, враховуючи пред'явлені ОСОБА_3 позовні вимоги, місцевий суд вірно керувався положеннями статті 364 ЦК України, і обґрунтовано відмовив їй в обранні цього способу поділу, у зв'язку з неможливістю виплати відповідачем на користь колишньої дружини грошової компенсації, та правильно визнав за позивачкою право власності на ідеальну частку у спільному майні.

Отже, рішення суду в частині вирішення первісного позову ухвалено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню або зміні.

Інші доводи апеляційної скарги щодо нез'ясованості усіх обставин справи стосовно можливості стягнення компенсації вартості спірного майна, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки за відсутністю згоди співвласника на виплату за його рахунок компенсації виключають можливість виділу частки іншого співвласника із спільного майна, і не перешкоджають йому у зверненні до суду із позовом про припинення права на частку в спільному майні.

Рішення в частині вирішення зустрічного позову відповідача не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

Л.М. Царюк