Провадження №2/193/175/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

23 жовтня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Кащука Д. А.

при секретарі Ратушній В. В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним , -

У С Т А Н О В И В :

24 лютого 2017 року до суду звернувся представник позивача з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача ОСОБА_2. В обґрунтування уточненого позову вказує, що 27.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір, згідно з умовами якого Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком до березня 2013, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3800,00 грн..

Зазначає, що відповідач особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про те, що вона попередньо ознайомлена та погодилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписала заяву про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, що складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредиту карту зі строком дії до березня 2013 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3800,00 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами Кредитного договору б/н 27.03.2007 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Стверджує, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконала, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості ОСОБА_2 по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до детального розрахунку станом на 22.07.2017 р. складає 3874,19 грн..

Звертає увагу суду на те, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_2, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів.

Зазначає, що згідно умов п.п. 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п. п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Датою 03/13, ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за Кредитним договором б/н від 27.03.2007 року та припинення зобов'язань в цілому.

Зазначає, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що Кредитний договір б/н від 27.03.2007 року, не є розірваним, чи припиненим відповідно до п.4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 27.03.2007 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами Кредитною договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок Боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійно відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення

Стверджує, що у випадку неналежного виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором та наявності простроченої заборгованості кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у Позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту строку погашення чергового платежу.

Таким чином просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за відповідний загальному терміну позовної давності період згідно ст. 257 ЦК України, з 22.07.2014 по 22.07.2017 рр. за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 22.07.2017 р. віднімає розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 22.07.2014 р., таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 22.07.2014 по 22.07.2017р.р. складає у розмірі 18199,50 грн..

31 серпня 2017 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 надано уточнену зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що кредитний договір від 27.03.2007 року №SAMDN1187 підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч.ч. 1-2 ст. 1056-1 ЦК України зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів виникають на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 208, ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитній договір, чий з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов; договір укладається шляхом пропозиції однієї стороні укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Вказує, що між ОСОБА_2 та банком жодних кредитних договорів не укладалося та не підписувалося. Жодні документи, у яких зафіксований зміст кредитних умов, термін дії договору, відсотки по кредиту, вона також не підписувала.

Стверджує, що доказів, які б підтверджували викладені вище обставини, то доказами не укладення та не підписування кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 є: відсутність відповіді від ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду про витребування даного кредитного договору; відповідно до позовної заяви, підписаної представником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 взагалі підписала лише заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до доданих до позовної заяви документів, підписів ОСОБА_2 під «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжними картками», «Тарифами Банку» немає, що й доводить, що будь-яких документів, які б містили зміст кредитних умов, термін дії договору, відсотки по кредиту ОСОБА_2 не підписувала; відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.11.2014 року про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 все ж таки укладений кредитний договір SAMDN1187, тобто банк у своїх офіційних відповідях посилається не на заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, не на Правила користування платіжними картками, і не на тарифи банку, адже ці документи ОСОБА_2 не підписувала і з їх змістом не була ознайомлена, вона підписала лише заяву; пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, в яких він знову ж таки посилається саме на договір, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (не на заяву, не на умови та правила надання банківських послуг, не на правила користування платіжними картками, не на тарифи банку), зазначає, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 все ж таки укладений саме договір (не умови та правила надання банківських послуг, чи щось інше, він посилається на договір як на документ).

Вказує, що кредитні договори у письмовому вигляді між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладалися, тому вимоги банку сплатити суму кредиту знятої з кредитної картки, а також проценти за використання даної суми є незаконними та ПАТ КБ «ПриватБанк» слід зобовязати припинити дії з вимагання сплатити суму кредиту.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити, та представник відповідача за зустрічним позовом проти позову про визнання недійсним кредитного договору заперечує, вважає, його необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 надала заперечення проти позову, в якій вказує про застосування позовної давності до зазначених правовідносин, а саме зазначає, що прострочена заборгованість виникла 26.04.2007 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 26.04.2010 року, а позовна заява подана 24.02.2017 року, тобто пізніше ніж через 7 років з моменту закінчення позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 проти первісного позову заперечує просить відмовити у задоволенні позову, зустрічний позов підтримав.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши доводи представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом, враховуючи надані пояснення по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 27 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Зі змісту ст.ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.ст.1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості).

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін.

Згідно з п.9.12 Умов та Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки (а.с.12).

Згідно з п.3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця (а.с.12 зворот).

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_2 заявила в клопотанні від 04 травня 2017 року (а.с.28-30).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, згідно з яким для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_2 здійснила 2 грудня 2008 року, що підтверджується розрахунком ПАТ КБ "ПриватБанк", після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався вже у грудні 2008 року.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної даності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходить із того, що банк пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого почався з грудня 2008 року, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у лютому 2017 року, питання щодо поновлення строку позовної давності позивачем не порушувалось.

Відповідно до пунктів 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, останній платіж здійснено в грудні 2008 року, строк дії картки за загальним правилом становить три роки, тобто дія картки закінчилась 31.03.2013 року, перевипуску карти не було, про що свідчить лист ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 189), а з позовом до суду банк звернувся лише 24 лютого 2017 року. Відповідно до п.3.1.3 Правил надання банком послуг подовження дії попередньої картки можливе лише за умови наявності коштів на даному картковому рахунку, шляхом надання клієнту карти із новим строком дії. Проте з матеріалів справи судом встановлено, що нова карта відповідачу не надавалася, відповідно, договір не було продовжено. Пунктом 3.1.4 Правил надання банком послуг застережено, що строк дії карток миттєвого випуску подовженню не підлягають. Враховуючи те, що відповідач отримала кредитну картку миттєвого випуску, остання не могла бути подовженою за будь-яких обставин.

Суд також зауважує, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав ОСОБА_2 грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором від 31.03. 2007 року не виконувала.

Таким чином, враховуючи те, що про порушення своїх прав у звязку з ненадходженням платежів на погашення кредиту, банк дізнався в грудні 2008 року (останній платіж мав місце у 2.12. 2008 року) термін дії картки сплинув 31 березня 2013 року, строк позовної давності сплинув у грудні 2011 року (відповідно до ст.ст.258, 261 ЦК України).

Оскільки позов заявлено 24 лютого 2017 року, відповідачем подана заява про застосування позовної давності, підстав для задоволення позову судом не вбачається.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання кредитного договору від 27.03.2007 року б/н недійсним, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 27 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підписала заяву 27.03.2007 року SAMDN1187, відповідно до якої вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с.7).

Згідно п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг, ці умови та правила надання банківських послуг визначають умови, на яких «ПриватБанк» пропонує клієнту платіжні карти, а також інші банківські послуги, зазначені у Заяві і у памятці Клієнта. Належним чином заповнені підписані Клієнтом, і таким чином, Клієнт виявляє свою згоду, що заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг.

За змістом пункту 5.3. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем строки і порядок погашення кредиту визначено в Памятці клієнта, який є не від'ємною частиною договору.

Підставою для звернення позивача за первісним позовом стало прострочення ОСОБА_2 неналежне виконання своїх обовязків передбачених кредитним договором.

Відповідно п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Статтею ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зміст укладеного договору дає підстави вважати його і договором приєднання. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частинами 1 і 2 ст. 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1,2 ст. 1069 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обов'язковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України цивільні зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

ОСОБА_2 підписавши анкету-заяву, приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг та погодилася з тим, що анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Таким чином, між ОСОБА_2 та банком укладено договір у письмовій формі. Укладення договору в такій формі чинному законодавству не суперечить.

На підставі вказаної анкети-заяви від 27.03.2007 року ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна.

Твердження представника відповідача за зустрічним позовом, що договір ОСОБА_2 з банком не укладався не підтвердженні належними доказами.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

З положення зазначеної статті випливає, що свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Такий принцип свободи полягає в можливості вільно обирати контрагента. Сторони договору мають право на свій власний розсуд обирати форму договору, крім тих випадків, крім тих випадків, коли форма такого договору спеціально встановлена законом, адже в певних випадках закон встановлює обовязкову письмову чи нотаріально засвідчену форму договору.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволені зустрічного позову також слід відмовити.

Керуючись ст. ст.3,15, 57, 60, 213,215, 218 ЦПК України, ст. 203,207,1054,1056 -1 суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви представника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д .А. Кащук