_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5657/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київська райадміністрація Одеської міськради як орган опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні дитини,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити спосіб участі його позивача - у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі систематичних побачень кожного вівторка та кожного четверга з 15 години 00 хв. До 19 год.00 хв., кожної суботи 9 години 00 хв. до 21 год.00 хв.; 21 листопада кожного року (день народження дитини) з 15 години до 19 години; у святкові дні з 14 годи до 18 години та щорічного спільного з дитиною відпочинку тривалістю 14 днів в будь-який літній місяць. В порядку ст..31 ЦПК України ОСОБА_1 позов уточнив і в судовому засіданні вимагав ухвалити рішення, яким встановити наступний графік побачень з дочкою: щотижня у вівторок та четвер з 15 години до 21 години, у суботу з 9 години до 21 години; 21 листопада кожного року (день народження дитини) з 15 години до 21 години; щорічний спільний відпочинок з дочкою тривалістю 14 днів в будь-який літній місяць.

Відповідачка (її представник) визнала частково і не заперечувала проти зустрічей батька з дочкою у вихідний день (або суботу або неділю) з 15 години до 18 години, в інші дні за згодою батьків та дитини.

Представник Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування до суду не зявився, надав письмову заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що вирішення спору залишає на розсуд суду.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2010 року по 2013 рік проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 21 листопада 2011 року ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_4. В актовий запис про народження дитини відомості про батька ОСОБА_1 внесені у відповідності до положень ст.135 СК України. Сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 Позивач стверджує, що з дня народження дочки він виконував свої обовязки батька у повному обсязі - утримував і матеріально забезпечував, піклувався про фізичний та духовний розвиток, поважав дитину. В 2013 році вони з відповідачкою припинили спільне проживання і з осені 2013 року ОСОБА_2 перешкоджає йому позивачу - у спілкуванні з дитиною: забороняє зустрічатися з дочкою, приймати участь у її вихованні. ОСОБА_2 не повідомляє фактичне місце проживання дитини, його позивача - звернення дозволити спілкування з дочкою ОСОБА_2 залишає без уваги, тому навесні 2016 року він - ОСОБА_1- звернувся до Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування з заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3, але орган опіки та піклування за його заявою висновок не зробив з тих підстав, що на неодноразові виклики мати дитини не зявилась і не надала відомостей про місце проживання дитини. У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на свідоцтво про народження дитини, листи-виклики органу опіки та піклування на імя ОСОБА_2 з питання визначення способу участі батька у вихованні дитини, характеристику з місця проживання, акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання, довідку з дитячої поліклініки №6, пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, фонографії з зображенням дитини разом з батьком і свідками.

Відповідачка, визнаючи позов частково, пояснила, що спільне проживання з ОСОБА_1 вона припинала із-за немотивованої агресивної поведінки позивача: ОСОБА_1 у відношенні до неї ОСОБА_2- застосовував фізичне насилля і за її заявою відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження за ст.125 ч.1 КК України. ОСОБА_2 стверджувала, що позивач ніколи не забезпечував матеріального утримання дитини, не піклувався про дочку, не надавав допомоги у догляді за дитиною, майже три роки дитина не бачила батька. У вересні 2014 року ОСОБА_1 взяв дочку погуляти і не повернувся з дитиною своєчасно, тому вона ОСОБА_2- вимушена була звертатися до поліції з заявою щодо неправомірних дій ОСОБА_1 Щоб уникнути таких випадків вона не повідомляє позивачу фактичне місце мешкання дитини. ОСОБА_2 заявила, що не заперечує проти спілкування дочки з батьком, але їхні зустрічі попервах повинні бути раз на тиждень (неділя або субота) у її відповідачки - присутності, а надалі, якщо дитини звикне до позивача і буде бажати з ним зустрічатися відповідачка не заперечує проти зустрічей батька з дочкою без присутності матері.

Свої доводи відповідачка підтверджує такими доказами: свідоцтво про народження дитини, характеристика з місця роботи, матеріали перевірки її звернення щодо неправомірних дій ОСОБА_1, витяг з кримінального провадження відносно ОСОБА_1, характеристика психоемоційного стану дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, довідка про те, що ОСОБА_3 є вихованцем дошкільного навчального закладу «Нарнія», пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.ст.11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо.

Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд встановив, що спір між сторонами щодо участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітньою дочкою виник після припинення сторонами спільного проживання у 2013 році. Суд встановив і сторони визнали, що з 2013 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з питаннями щодо зустрічей з дочкою, що ОСОБА_2 у таких зустрічах позивачу перешкоджала не надавала відомостей щодо фактичного місця мешкання дитини, змінювала своє і дитини місце проживання. У цей період відповідач переймався питанням влаштування дочки до дитячого садочку, отримав у відділі освіти 27.11.2015 року путівку до ОДНЗ «Ясла-садок №10», розташований по вул..Краснова,3-в в м.Одесі. Звертався в 2016 році до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу участі у вихованні дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 і висновок органом опіки і піклування не виготовлений з тих підстав, що мати дитини на засідання органу опіки не зявилась, документи щодо стану здоров»я дитини, місця проживання дитини не надала. Доводи відповідачки, що виклики органу опіки та піклування вона не отримувала спростовуються поведінкою відповідачки в судових засіданнях: даний спір на розгляді суду знаходиться з грудня місяця 2016 року, але за цей час ОСОБА_2 до органу опіки та піклування так і не зявилась, а в судових засіданнях неодноразово відмовлялась повідомити фактичне місце проживання дитини.

Не знайшли належного підтвердження доводи відповідачки щодо неправомірних дій ОСОБА_1 у відношенні дитини, коли в 2014 році батько взяв дочку на прогулянку і не повернувся вчасно додому: матеріали перевірки звернення ОСОБА_2 свідчать, заявниця просила працівників поліції її звернення не розглядати, тому як питання вирішено батьками самостійно, дитина дома, вона - ОСОБА_2 претензій не має. Не підтверджені відповідними доказами і доводи відповідачки щодо застосування до неї з боку свинар Д.Г. фізичного насилля крім витягу з кримінального провадження до справи не додано інших доказів (акт медичного обстеження, результати розгляду заяви потерпілої).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 від виконання батьківських обовязків щодо малолітньої дочки ОСОБА_3, 2011 року не ухиляється.

Разом з тим, ухвалюючи дане рішення, суд приймає до уваги, що майже три роки дитина не бачилась з батьком і перші зустрічі дівчинки з батьком повинні проходити в присутності матері. Батько не тільки має право на зустрічі і спілкування з дитиною, батько зобовязаний забезпечити необхідний духовний, фізичний та моральний розвиток сина шляхом: щоденного спілкування в телефонному режимі, щотижневих (у неділю) зустрічей з прогулянками на свіжому повітрі (залежно від погодних умов на дитячих майданчиках, на морі), спільного проведення часу за читанням, іграми і т.п., відвідуванням розвиваючих дитячих установ. Тому суд вважає, що дитина має право на зустрічі з батьком два рази на тиждень за умови задовільного стану здоровя. Позивач зобовязаний повідомляти матір про місце перебування дитини. За таких умов батько має право на щорічний спільний відпочинок з дочкою протягом 14 днів в будь-який літній місяць. Щодо дня народження дитини, суд вважає, що батьки зобовязані спільно організувати і забезпечити дитині свято на день народження.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 про визначення участі у вихованні дитини задовольнити частково.

Визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом систематичних побачень батька з дочкою щотижня у вівторок з 16 години до 19 години, суботу з 10 години до 17 години при умові задовільного стану здоров'я дитини та повідомлення матері дитини про місце перебування дитини;протягом першого місяця з дня набрання законної сили даного рішення зустрічі дитини з батьком в присутності матері, та спільного відпочинку ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю 14 днів в будь-який літній місяць кожного року при умові задовільного стану здоров'я дитини та за згодою матері ОСОБА_2.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.