Справа № 761/5085/17
Провадження № 2/761/3782/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-2) про визнання права власності та витребування майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер брат позивача ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Оскільки позивач є спадкоємцем, він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини на належну ? ОСОБА_5 частку у вказаній квартирі, проте вказану заяву було залишено без розгляду, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Проте, рішенням суду ОСОБА_1 було визначено додатковий строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Разом із тим, нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав позивача у зв'язку із тим, що спадщину було прийнято спадкоємцями першої черги.

Водночас, було встановлено, що ОСОБА_3 не є сином ОСОБА_6 та не мав право на спадкування після його смерті. Також, свідоцтво про право на спадщину на ? частини квартири АДРЕСА_1 йому не видавалось.

А тому позивач вважав наявність підстав для визнання за ним права власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Інша частина квартири на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2, разом із тим, за позивачем теж необхідно визнати право власності і на іншу ? частини вказаної квартири за набувальною давністю, оскільки відповідач-1 в спірній квартирі не проживала більше ніж 22 роки та не несла тягар утримання майна.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребувати її у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

06.07.2017 року представник позивача також звернувся до суду із заявою про зміну та доповнення підстав позову, в яких також посилався, що в нього є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач має також паспорт громадянки республіки Узбекистан ОСОБА_4, яка в свою чергу вже заволоділа частиною спадкового майна померлого.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням додаткових пояснень по суті позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач-1 та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому посилались на безпідставність вимог позивача, оскільки за життя померлий жодного разу не згадував по наявність у нього рідного брата. Також вважали безпідставними вимоги про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки померлий створював ОСОБА_2 перешкоди у користуванні її частиною квартири, з метою усунення яких вона зверталась до суду із позовом.

Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалі справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (т.2, а.с. 6).

Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на ? частину квартири № 7 та квартиру АДРЕСА_2.

04.05.2016 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини, мотивуючи її тим, що він є рідним сином померлого (т.2, а.с. 5).

03.06.2016 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 32).

30.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 39).

Нотаріальна контора надала позивачу відповідь про те, що спадкоємцем першої черги є син померлого ОСОБА_3 та запропоновано звернутись до суду за захистом свого порушеного права (т.1, а.с. 40).

Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на спірну ? частину квартири АДРЕСА_1 в матеріалах спадкової справи відсутнє (т.2., а.с. 2-75).

У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Разом із тим, згідно із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.01.2017 року у справі № 761/35230/16-ц, яке набрало законної сили та в силу ст.ст. 14 та 61 ЦПК України має преюдиційний характер та є обов'язковим до виконання, було задоволено позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його рідного брата - ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який помер 14 листопада 2015 року, тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 від прийняття спадщини не відмовлявся та є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_5 за законом, оскільки як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3, який звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, використав підроблені документи, що підтверджують його родинний зв'язок з померлим ОСОБА_5 та в подальшому на їх підставі отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги на частину спадщини померлого ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_3.

Таким чином, судом було визначено ОСОБА_8 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також встановлено те, що він є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_5 за законом.

З огляду на викладене, оскільки у позивача існують перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Щодо вимог про визнання права власності на іншу ? частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давність та її витребування суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що померлий ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 21.02.1987 року по червень 1995 року (т.1, а.с. 131, 132).

09.06.1993 року Фондом комунального майна радянського району було видано ОСОБА_5 та ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на житло (т.1, а.с. 123).

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Слід зазначити, що вказана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Проте, матеріалами справи не підтверджено того, що померлий ОСОБА_5, як фактичний володілець спірного майна не знав та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю - ? частиною квартири, навпаки, матеріалами справи підтверджується, що в період набуття відповідачем-1 спірного майна, з померлим вони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Окрім того, в 2009 році відповідач-1 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_5 про вселення, що підтверджує її бажання користуватись належним їй майном.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Що ж стосується вимог про витребування майна на користь позивача, то з урахуванням задоволення позовних вимог щодо визнання права власності ОСОБА_1 на ? частину спірної квартири, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Таким чином об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову, тобто лише індивідуально визначена річ.

Оскільки станом на час розгляду справи відсутні докази на підтвердження того, що ? частина квартири виділена в натурі як окремий об'єкт, то у задоволенні вказаних вимог про витребування майна суд також відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину квартири АДРЕСА_4.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2750,00 грн. по 1375,00 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК