У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Мологівська сільська рада, про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у вселенні та користуванні житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку по АДРЕСА_1 і зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власником 39/100 частин спірного житлового будинку у якій зареєстрований відповідач, її онук.

ОСОБА_4 бажає розпорядитись належною їй власністю, однак не може здійснити це, оскільки у будинку зареєстрований відповідач, який більше року не проживає у спірному будинку.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у спірному будинку більше року без поважних причин, позивачка просила позов задовольнити.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом про вселення, зазначаючи, що не проживає у будинку з поважних причин з серпня 2015 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2016 рокуОСОБА_4 у позові відмовлено, зустрічний позов залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_5, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням і зняття з реєстрації залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки відповідач ОСОБА_5 не проживає у спірному жилому приміщенні з поважних причин, тому що йому чинились перешкоди у користуванні, що підтверджується заявою відповідача до органів поліції і матеріалами Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак