Справа № 573/2200/17
Номер провадження 2/573/824/17
29 грудня 2017 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М. С.
при секретарі: Терещенко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі заочно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 638 791 грн. 87 коп.,
07 листопада 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору позики, укладеного 01 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області та зареєстрованого в реєстрі за № 860, останньому було передано грошові кошти у розмірі 162 601 грн. 60 коп., що еквівалентно 20 343 доларів США без визначення дати повернення боргу, тому боргові зобовязання є продовженими і підрахунок повернення боргу слід відраховувати з 01 жовтня 2015 року. Позивачкою 13 жовтня 2014 року було складено заяву, посвідчену нотаріально про розстрочку сплати боргу рівними частинами кожного року, починаючи з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2016 року по 40 650 грн. щорічно, що дорівнювало сумі боргу в гривневому еквіваленті на той час та направлено відповідачу для відома. ОСОБА_2 борг не повертає, посилається на фінансові труднощі, а згодом взагалі став ігнорувати вимогу. Станом на 27 жовтня 2017 року борг складає 546 775 грн. 28 коп. згідно з довідкою НБУ. Згідно з умовами п. 5 договору, в разі прострочення виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, позичальник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми на день вчинення виконавчого напису. Відповідач безпідставно користується грошовими коштами протягом 5 років, тому з цей час сума прострочення складає: 82 016 грн. 59 коп. (546 775,28х3%:100%:365 дн. Х 1 825 дн.=82 016 грн. 59 коп.). Крім цього, протиправними діями відповідача спричинена моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вона позбавлена значної суми грошей, розмір її пенсії мінімальний, втратила віру у добрі стосунки між людьми, змушена нести невиправдані затрати. Завдану відповідачем моральну шкоду оцінює в 10 000 грн. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму основного боргу - 546 775 грн. 28 коп., суму боргу за несплачені відсотки в розмірі 82 016 грн. 59 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 25).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 24).
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно із вимогами ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1, 2 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Зі змісту ч. 2 ст. 530 ЦК України випливає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Крім цього, згідно правової позиції постанови Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року при розгляді цивільної справи № 6-53 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України).
Повернення позиченої суми грошей має бути здійснене готівкою в м. Суми.
ОСОБА_1 зобовязана прийняти позичену суму грошей до закінчення указаного строку.
Якщо боржник не поверне позичені гроші до зазначено строку, позичальник вправі предявити цей договір до стягнення у примусовому порядку.
Зі змісту п. 5 зазначеного договору сторонам розяснено і сторони дійшли згоди, що якщо боржник прострочить виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, він сплатить суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми на день вчинення виконавчого напису.
Зокрема в п. 7 договору зазначено, що згідно ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Сторони своїм підписом під цим договором підтверджують факт повної передачі грошей та повідомляють, що претензій фінансового характеру відсутні (а. с. 5).
Частиною 2 ст. 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З роздрукованої довідки НБУ вбачається, що станом на 30 жовтня 2017 року встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти (долар США) 2687, 5781 (а. с. 7).
Зі змісту заяви від 13 жовтня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області та зареєстрованого в реєстрі за № 802 вбачається, що ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 до 17 листопада 2014 року повернути грошові кошти в сумі 81 300 грн. 80 коп. з розрахунку по 40 650 грн. щорічно починаючи з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2016 року. В разі несплати боргу вимушена звернутися для вчинення виконавчого напису і примусового стягнення коштів (а. с. 6).
У судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачці позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобовязання за договором.
Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати коштів у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10 000 грн. суд приходить до наступних висновків.
Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не суперечить встановленим фактичним обставинам справи.
Згідно ч. ч. 1-3, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом п. 4 ст. 611 ЦК України, як відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що вона позбавлена значної суми грошей, втратила віру у добрі стосунки між людьми, змушена нести невиправдані затрати.
На підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань позивачки, а також те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями Закону України «Про судовий збір», згідно якої за подання позовної заяви, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру та ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, з яких вимоги задоволені на 98,59 %, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 6 298,82 грн.
Виходячи з вищевикладеного та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу - 546 775 грн. 28 коп., суму боргу за несплачені відсотки в розмірі 82 016 грн. 59 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та понесені судові витрати у сумі 6 298 грн. 82 коп., а всього підлягає стягненню 636 090 грн. 69 коп.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 205, 206, 207, 208, 526, 527, 530, 533, 599, 608, 1046, 1047, 1216, 1218, 1219, 1220, 1281, 1282 ЦК України, Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, ст. ст. ст.ст. 10, 81, 247, 258- 259, 263-265, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (паспорт МА № 820500, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення боргу, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу - 546 775 грн. 28 коп., суму боргу за несплачені відсотки в розмірі 82 016 грн. 59 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та понесені судові витрати у сумі 6 298 грн. 82 коп., а всього підлягає стягненню 636 090 грн. 69 коп.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: