Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - закрите акціонерне товариство «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання», про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2008 року між банком та закритим акціонерним товариством «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» (далі - ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання») укладено договір про відкриття кредитної лінії з лімітом на суму 1 600 000 грн під 25 % річних зі строком повернення - 09 грудня 2009 року. У подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, останньою з яких встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 1 689 540 грн, зі строком повернення до 27 грудня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки від 02 квітня 2013 року, згідно з якими останні поручилися перед кредитором за виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» взятих зобов'язань.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідачів 2 596 469 грн 44 коп. у рахунок погашення кредитної заборгованості ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» за кредитним договором.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ Банк «Контракт». Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 596 469 грн 44 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року змінено.

Стягнуто із ОСОБА_3, який є солідарним боржником з ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання», на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 596 469 грн 44 коп. Стягнуто із ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання», на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 596 469 грн 44 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» своїх зобов'язань за договором кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до договору поруки солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав про те, що умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому кредитна заборгованість має бути стягнута із кожного з поручителів окремо.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 грудня 2008 року між позивачем та ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» був укладений договір № 095/2008 про відкриття кредитної лінії, згідно з умовами якого ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» отримало кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом у сумі 1 600 000 грн під 25 % річних, зі строком повернення до 09 грудня 2009 року.

В подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод, останньою з яких від 27 червня 2013 року, було встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 1 689 540 грн, зі строком повернення до 27 грудня 2013 року.

Боржник своїх зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 22 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2 596 469 грн 44 коп., яка складається із: основного боргу - 1 689 540 грн, заборгованості за процентами - 478 785 грн 99 грн, пені - 428 143 грн 45 коп. (а. с. 6).

З метою забезпечення виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами були укладені договори поруки від 02 квітня 2013 року, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручилися перед кредитором за виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» взятих зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник, при цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно вказав про те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, а тому підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, у зв'язку з чим заборгованість має стягуватися із кожного поручителя окремо.

Разом з тим, посилання скаржника на те, що банк не надав позичальнику кредитні кошти за договором у повному обсязі, так як боржник отримав лише два транші на загальну суму 66 400 грн., спростовуються дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, з яких вбачається, що боржник отримав кошти в зазначеному позивачем розмірі (т. 1 а.с. 78-103, т. 2 а.с. 33).

Крім того, апеляційним судом досліджено і перевірено доводи скаржника щодо припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності та вірно вказано про відсутність підстав для припинення поруки, так як договорами поруки передбачено, що поручителі надали свою згоду на будь-яку зміну зобов'язань позичальника за договором кредиту у майбутньому, внаслідок чого буде збільшено обсяг відповідальності поручителя за цим договором, та погоджуються із тим, що додаткової згоди поручителів на це не потребується (п. 1.3 договору, т. 1 а. с. 34, 36). Разом з тим, відповідно до положень п. 2.1.1 договорів поруки, поручителі поручились за повернення фактично отриманих коштів позичальником за договором кредиту з максимальним лімітом відповідальності в сумі 2 000 000 грн. у строк до 29 грудня 2015 року, а як вбачається із матеріалів справи, за вказаний ліміт та строки його повернення сторони кредитного договору не виходили.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених рішень і висновків судів не спростовують. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвалених судами рішень, так як вони ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у незміненій рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська