Справа № 444/848/16 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1424/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном подружжя нажитим за час шлюбу.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в., універсал В, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 укладений 30.11.20134 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Зобов`язано ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_5 ? частину вартості автомобіля.

Вирішено судові витрати.

В решті частині позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує що суд прийняв рішення на недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильно застосував норми цивільного та цивільного процесуального права.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України підчас розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія, тому в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі- продажу недійсним колегією суддів в цій частині рішення не переглядається.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Пленум ВС України у п.2 постанови №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» (надалі Постанова) розяснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Пленум Верховного Суду роз»яснив , що у мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридична оцінка, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Крім цього, у п.12 даної Постанови зазначено, що у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення районний суд у супереч вимог ч.4 ст.60 ЦПК України, погодився з доказами, які ґрунтуються на припущеннях, в порушення вимог ст.59 ЦПК України взяв до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія 1-СГ № 220746 виданого 09.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції сторони 9 червня 2013 року зареєстрували шлюб.(а.с.4)

Судом встановлено, що 30.11.2013 року ОСОБА_7 складено довіреність на ОСОБА_3 розпоряджатися транспортним засобом автомобілем Ford Fusion 2004 р.в., універсал В, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до вимог ст.ст. 328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. ОСОБА_1 державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Отже спірний автомобіль у передбаченому законом порядку не був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_3

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2016 року у справі № 6-688цс15 і згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції і не погодитись з цим висновком у судової колегії немає підстав.

Колегія суддів враховуючи вищенаведене вважає, що задовольняючи вимогу про визнання автомобіля спільним майном подружжя, нажитим за час шлюбу та зобовязання відповідача сплатити на її користь ? частину вартості цього автомобіля районний суд не врахував ст.60 СК України та висловленої правової позиції ВСУ по справі №6-801цс16 згідно якої, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та прийшов до не вірного висновку.

Матеріалами справи встановлено,що ОСОБА_7П складено письмову розписку, в якій зазначено, що вона здійснила продаж автомобілю кошти отримала від ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 , однак договір купівлі продажу не було укладено. (а.с.6)

Колегія суддів не погоджується з висновком районного суду щодо задоволення вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в., універсал В, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 укладеного 30.11.20134 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, оскільки зазначена письмова розписка ОСОБА_7 не може слугувати підставою для задоволення цієї вимоги окрім того у вказаній розписці визнається ОСОБА_7 сам факт не укладення договору купівлі продажу.

Вирішуючи спір суд у порушення вимог ст. 60, 212 ЦПК України на вказане уваги не звернув та дійшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином судова колегія, установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не був знятий з обліку в уповноваженому органі МВС, не був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 приходить до висновку про скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання автомобіля Ford Fusion 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном подружжя нажитим за час шлюбу ,визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в., універсал В, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 укладеного 30.11.20134 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та зобов`язання ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_5 ? частину вартості автомобіля за відсутністю правових підстав до їх задоволення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 поділ майна подружжя та ухвалити нове рішення яким у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді