Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3513/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді - Самсонової О.А.

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Полтаваавтозачастина» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПП «Полтаваавтозапчастина» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування автомобіля.

Посилався на те, що 11 листопада 2016 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 легковий автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1.

Позивач вважає, що даний договір є фіктивним, оскільки укладений відповідачем ОСОБА_4 з метою ухилення від виконання зобовязань за судовим рішенням про стягнення з нього грошових коштів на користь ПП «Полтаваавтозапчастина» в розмірі 218143 грн., отже, є недійсним з моменту його укладення.

В поданій до суду позовній заяві просив суд визнати недійсним договір дарування автомобіля TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, з моменту його укладення.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.38 ЦПК України участь у справі брали через своїх представників.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, в його задоволенні просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 також заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 передав у власність, а ОСОБА_5 прийняла безоплатно у дар повністю легковий автомобіль марки TOYOTA, модель - CAMRY, випуск 2008 року, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) JTNBK40K303034696 (т.1, а.с.149).

Цей дар, автомобіль, сторони договору оцінюють у 265600 грн.

Зазначений договір 11 листопада 2016 року посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №613.

Позивач ПП «Полтаваавтозапчастина», звертаючись до суду з відповідним позовом, вважає, що даний договір є фіктивним, укладений без намірів створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, тому є недійсним з моменту його укладення.

Відповідно до норм ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Тобто, в силу норм ст. 717 ЦК правовими наслідками договору дарування є фактична передача майна (дарунка) від дарувальника обдарованому, а характерною рисою договору є його безоплатність.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

В силу норм ЦК України фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Але, як встановлено судом, спірний автомобіль, ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 були передані ОСОБА_5. Жодного доказу на спростування цієї обставини позивач суду не надав.

В той же час, спростовуючи твердження позивача про фіктивність договору, відповідачі надали суду докази, що підтверджують факт передачі автомобіля за договором дарувальником ОСОБА_4 обдарованій ОСОБА_5 та факт використання нею даного автомобіля.

Зокрема, як вбачається з даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 12 листопада 2016 року автомобіль марки TOYOTA, модель - CAMRY, випуск 2008 року, тип ТЗ легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) JTNBK40K303034696 зареєстровано за ОСОБА_5, новий реєстраційний номер автомобіля ВІ2985СН (т.2, а.с.54).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_5 свідчить про наявність фактичної передачі дарунка обдарованому, про реальність настання правових наслідків правочину.

З 30 серпня 2008 року ОСОБА_5 має посвідчення водія, що свідчить на користь її пояснень про керування спірним автомобілем (т.2, а.с.55).

Також 16 листопада 2016 року та 17 січня 2017 року ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 укладено договори про надання послуг по ремонту і відновленню автомобіля TOYOTA CAMRY, номер шасі (кузова, рами) JTNBK40K303034696, 2008 року випуску, реєстраційний номер автомобіля ВІ2985СН (т.2, а.с.34-35, 36-37).

Факт виконання ремонтних робіт наведеного автомобіля, що здійснювався ФОП ОСОБА_7 за замовленням ОСОБА_5, підтверджується даними

актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.2, а.с.38, 41, 44, 46, 49, 52):

від 16 листопада 2016 року №ОУ-0000136,

від 22 грудня 2016року №ОУ-0000137,

від 16 січня 2017 року №ОУ-0000015,

від 14 лютого 2017 року №ОУ-0000016,

від 03 березня 2017 року №ОУ-0000017,

від 14 червня 2017 року №ОУ-0000032,

рахунків-фактур (т.2, а.с.39, 40, 43, 45, 48, 51):

від 16 листопада 2016 року №СФ-0000103,

від 22 грудня 2016 року №СФ-0000104,

від 16 січня 2017 року №СФ-0000019,

від 14 лютого 2017 року №СФ-0000020,

від 03 березня 2017 року №СФ-0000021,

від 14 червня 2017 року №СФ-0000041,

квитанцій КБ «ПриватБанк» про здійснення ОСОБА_5 оплати послуг ФОП ОСОБА_7 (т.2, а.с.39, 40, 43, 45, 48, 51):

02 березня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000104 на суму 1650 грн.,

02 березня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000019 на суму 350 грн.,

07 березня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000103 на суму 640 грн.,

07 березня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000020 на суму 490 грн.,

10 березня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000021 на суму 630 грн.,

30 червня 2017 року згідно рахунку №СФ-0000041 на суму 180 грн.

Як встановлено судом, твердження позивача про фіктивність укладеного відповідачами договору дарування базуються лише на його переконанні в тому, що договір укладений з метою уникнення виконання зобовязання перед позивачем згідно рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2016 року в цивільній справі №552/5647/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПП «Полтаваавтозапчастина» боргу у розмірі 218143 грн.

До матеріалів справи позивачем не додані будь-які докази того, що договір дарування від 11 листопада 2016 року відповідачами вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Але, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 передав обдарованому ОСОБА_5 автомобіль та ключі до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_5 автомобіль прийняла, використовує його за призначенням та забезпечує його технічне обслуговування.

Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на ту обставину, договір дарування 11 листопада 2016 року укладений відповідачем ОСОБА_4 виключно з метою ухилення від виконання грошових зобовязань перед ПП «Полтаваавтозапчастина» також не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, оспорюваний договір дарування між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено 11 листопада 2016 року, до того, як судом на його адресу надіслано копію рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2016 року в справі № 552/5647/16-ц, на наявність зобовязань за яким у ОСОБА_4 перед ПП «Полтаваавтозапчастина» посилається позивач в поданій до суду позовній заяві.

Суд також бере до уваги, що волевиявлення як дарувальника, так і обдарованого перевірено приватним нотаріусом, яким посвідчено договір.

Таким чином суд приходить до висновку, що оспорюваний договір дарування від 11 листопада 2016 року був укладений із дотриманням всіх вимог дійсності правочину, передбачених Цивільним кодексом України, в тому числі зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України. Такий договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір знали про наслідки його укладення та бажали настання таких наслідків.

Твердження позивача про фіктивність правочину договору дарування є безпідставним, повністю спростовано дослідженими в справі доказами та ґрунтується виключно на припущеннях позивача.

Окрім того, як встановлено судом, на час укладення договору дарування були відсутні будь-які обмеження на розпорядження вказаним автомобілем.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП «Полтаваавтозапчастина» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування є безпідставними та не підлягають до задоволення.

В задоволенні позовних вимог ПП «Полтаваавтозапчастина» необхідно відмовити.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного підприємства «Полтаваавтозачастина» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування автомобіля відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, у 10-денний строк з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

19.10.2017