АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6526/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/450/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін ОСОБА_1, представника ПАТ Укрсоцбанк -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Представник ПАТ Укрсоцбанк звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким у задоволенні їхнього позову до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/39-36-07 від 06 червня 2007 року в розмірі 5161,19 доларів США, з яких 3434,82 доларів США - заборгованість за відсотками, 1726,38 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків - відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ПАТ Укрсоцбанк вказує, що дане рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, оскільки банк не пропустив строк позовної давності, так як кредитний договір діяв до 2014 року.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено, що 06 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» як кредитором, та відповідачем ОСОБА_3, як позичальником, укладено договір кредиту за №770/39-36-07, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 25580,60 доларів США на купівлю автотранспортного засобу зі сплатою 12,50 процентів річних, що стверджується п.п.1.1.,1.2.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з п. 1.3. договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають: п. 1.3.1. - з позичальником договір застави транспортного засобу визначеного в п. 1.2. цього договору, заставною вартістю 127903 гривень, п. 1.3.2. - в якості додаткового забезпечення виконання зобов'язань по договору - з фізичною особою ОСОБА_1 договір поруки.

06 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту № 770/39-36-07 від 06 червня 2007 року.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» своє зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №32 від 05 червня 2007 року та випискою по особовому рахунку №9841 за 07 червня 2007 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно п. 3.5.2. договору поруки позичальник зобов'язаний у випадку невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Всупереч вказаним вимогам закону ОСОБА_3 умов договору належним чином не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по вищезазначеному кредиту.

09.10.2010р. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу видано виконавчий напис за № 2330 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Skoda Oktavia А5, 2007 року випуску для погашення заборгованості по кредитному договору за № 770/39-36-07 від 06 червня 2007 року, на суму 175954,48 грн.

30.08.2012 року старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса за № 2330 від 09.10.2010 року закінчено, в зв'язку з тим, що відповідачем сплачено борг в сумі згідно платіжного доручення за № 993 та № 994 від 21.08.2012 року, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2012 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, сума кредиту була повністю погашена 28 вересня 2012 року.

Крім того, даний факт визнається позивачем, що стверджується поясненнями його представника.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 770/39-36-07 від 06 червня 2007 року, вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість з ОСОБА_3 за відсотками в сумі 3434,82 доларів США, що еквівалентно 81228,68 гривень, за період з жовтня 2010 року по вересень 2012 року, а також пеню в сумі 40826,48 гривень, яка нарахована з грудня 2014 року по грудень 2015 року за несплату відсотків у період з жовтня 2010 року по вересень 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону,судом першої інстанції встановлено що про сплату кредитного боргу позивачу стало відомо у вересні 2012 року, а із зазначеним позовом до суду ПАТ Укрсоцбанк звернулось лише в червні 2016 року, тобто зі спливом 4 років.

Суд також врахував, що позивачем не доведено у судовому засіданні того, що він не знав та не міг дізнатися про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду.

Навпаки, у судовому засіданні доведено, що позивач як юридична особа мав об'єктивну можливість дізнатися інформацію про порушення свого права ще у вересні 2012 року і знав про факт порушення свого права.

Враховуючи наведене, суд підставно прийшов до переконання, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строк дії кредитного договору встановлено до 2014 року, колегія не приймає до уваги, оскільки факт звернення до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису по кредитному договору у 2010 році, сплата по виконавчому напису суми заборгованості, зазначеній у виконавчому написі у 2012 році, свідчить про зміну позивачем строку виконання кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: О.О. Загорський

ОСОБА_4