Провадження № 2/225/972/2017
Справа № 225/1353/17

15 травня 2017 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Мигалевича В.В.
секретаря - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
ВСТАНОВИВ:
В березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.08.2016 року вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: м.Торецьк, вул. Героїчна ( попередня назва вул. 9 Січня ) 10/1. Вказує, що з моменту придбання вказаного житлового будинку в ньому також зареєстрований відповідач по справі та колишній власник зазначеного домоволодіння ОСОБА_2, який не є членом сімї позивача та фактично не проживає у зазначеному будинку з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири. Зазначає, що відповідач по справі виїхав до РФ у серпні 2014 року де має постійне житло та зареєстрований за адресою: РФ Московська обл., м. Кольчугіне, в Жовтнева 19/5.
Позивач зазначає, що всі витрати щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг вона несе одноособово. Відповідач не несе жодних витрат відносно вказаного будинку, оскільки проживає в Російській Федерації, крім того, будь - яких особистих речей останнього в квартирі АДРЕСА_1 немає.
Таким чином позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування квартирі АДРЕСА_1, тому ставить в позові питання про визнання його таким, що втратив право на користування житлом, а також просить примусово зняти його з реєстраційного обліку у зазначеному вище будинку.
Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати без її участі, повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не прибув, надав до суду нотаріально завірену копію заяви в якій зазначив, що повністю визнає вимоги позивача, не заперечує проти визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою:м.Торецьк, вул. Героїчна ( попередня назва вул. 9 Січня ) 10/1.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2016 року (а.с. 12) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_1 квартиру №1 у житловому будинку №10 по вул. Героїчній (колишня назва Девятого Січня) в м.Торецьку Донецької області.
На теперішній час в зазначеному будинку крім позивача зареєстрований також ОСОБА_2 (а.с.11), який фактично в ньому не проживає, не приймає участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг, понад встановлені чинним законодавством строки.
Крім того, як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: РФ Московська обл., м. Кольчугіне, в Жовтнева 19/5 (а.с.8-9).
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16.
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач по справі ОСОБА_1, будучи новим власником квартири, правомірно звернулася до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки він не є членом її сімї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку за адресою: м.Торецьк (раніше місто мало назву Дзержинськ) Донецької області, вул. Героїчна 10/1.
Рішення суду вступає в законну силу після спливу строку на його апеляційне оскарження.
На рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: