Справа № 314/4154/17
Провадження № 2/314/1630/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.12.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Павлівська І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» про захист прав споживача,
за участю позивача ОСОБА_1,
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.
Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, враховуючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 1 ст. 220 даного кодексу визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Як встановлено в судовому засіданні, 20 вересня 2017 року між ТОВ «АВІС АВТО» та ОСОБА_1 було укладено договір доручення № Д 0679 (а.с. 10-12), за умовами якого ТОВ «АВІС АВТО» зобов'язалося від імені або за участю та за рахунок Довірителя укласти договір поставки або будь-який інший договір, а Довіритель отримати у власність транспортний засіб Skoda Octavia A7, 1,6 МРІ МТ Active, білого кольору, та перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеному в п. 1.7 даного договору (450000,00 грн.) протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного договору, а також перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору, а також сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10 % від вартості транспортного засобу.
Позивач неодноразово телефонувала до компанії, але вирішити питання їй так і не вдалося.
Позивач просить визнати недійсним договір доручення № Д 0679 від 20.09.2017 року внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та таким, що містить несправедливі умови.
На думку суду, несправедливими положеннями договору доручення № Д 0679 від 20.09.2017 року в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є положення щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки п. 2.2.3 Договору передбачено, що Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеної п. 1.7 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору.
Несправедливими також є умови п. 5.2.1 Договору, відповідно до якого у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору, Повірений повертає 50 (п'ятдесят) відсотків від сплаченої Винагороди Повіреного та всі сплачені на виконання п. 1.7 даного Договору кошти, протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку коли заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, Винагорода, яка вказана у п. 3.1. даного договору, не повертається.
Несправедливим є також положення п. 1.7 договору, який вказує, що вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні «450000,00 чотириста пятдесят тисяч», що вводить в оману Довірителя, оскільки вартість автомобіля визначено нечітко та незрозуміло.
Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим, право позивача підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 509, 628, 1000-1009 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 213-215, 226, 228 ЦПК України, суд, -
Цивільний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» про захист прав споживача - задовольнити.
Визнати недійсним договір доручення № Д 0679 від 20.09.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

05.12.2017