ПЕЧЕНІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №636/5534/15-ц
Провадження №2/633/51/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року

Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань - Ріпа І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Печеніги цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чугуївського міського суду Харківської області, Державної казначейської служби України, про встановлення (визнання) факту порушення права на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до Печенізького районного суду Харківської області надійшла зазначена позовна заява від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чугуївського міського суду Харківської області, Державної казначейської служби України, про встановлення (визнання) факту порушення права на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди, у якій позивачі просили про наступне:

- встановити (визнати) факт порушення Чугуївським міським судом Харківської області їхнього права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом, Конвенція) при розгляді цивільної справи № 636/5302/13ц;

- стягнути з Чугуївського міського суду Харківської області на користь позивачів по 200000 гривень кожному з метою відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю цього суду, та зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити заходи до безспірного списання коштів у наведеному вище розмірі з відповідного рахунку державного бюджету.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що у листопаді 2013 року вони звернулись з позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Після визначення підсудності апеляційним судом Харківської області справу було направлено для розгляду до Чугуївського міського суду Харківської області (далі за текстом, справа № 636/5302/13-ц). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 3 грудня 2013 року їхній позов було повернуто, як неподаний, а ухвалою цього ж суду від 13 червня 2014 року позов було залишено без розгляду, обидві ухвали були скасовані апеляційним судом Харківської області як такі, що винесені з порушенням норм процесуального права. Позивачі двічі заявляли відвід суддям Чугуївського міського суду Харківської області, обидві заяви були задоволені. Лише 28 лютого 2015 року справу було розглянуто по суті, у позові було відмовлено. Проте, 28 жовтня 2015 року апеляційним судом Харківської області зазначене рішення також було скасовано як незаконне у зв'язку з тим, що позовні вимоги фактично не були розглянуті, а судом було надано оцінку не тим обставинам, на які посилались позивачі. Крім того, позивачі посилались на визначення складу суду з порушенням вимог статті 11-1 Цивільного процесуального кодексу України. Наведені вище обставини позивачі вважали такими, що призвели до порушення їхнього права на доступ до правосуддя та на справедливий суд внаслідок порушення розумного строку розгляду справи упередженим неустановленим законом судом. Свої доводи позивачі обґрунтовували положеннями статей 6, 13, 41 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини, статями 8, 9 Конституції України, статтею 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статями 2, 8, 11-1, 157 Цивільного процесуального кодексу України, постановами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 19 грудня 2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» та № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення».

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2016 року, закрито провадження у вказаній справі №636/5534/15-ц.

Не погодившись Позивачі подали касаційну скаргу та просили скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 21 грудня 2016 року скасував зазначену ухвалу та передав справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Позивачі та представник відповідача Чугуївського міського суду Харківської областів судове засідання не прибули, але надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України.

Представник відповідача Державної казначейської служби Українив судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином згідно ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за його відсутності.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1,7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи визнання права на отримання від суду (судді) обґрунтованої відповіді на звернення; на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності суддів; на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, оскарження дій судді, що пов'язані з ухваленням рішення у справі або постановленням ухвали можливе лише в порядку, визначеному процесуальним законом. Оскарження таких дій шляхом подання скарги чи позовної заяви до іншого суду першої інстанції є неприпустимим, оскільки суперечить принципу незалежності суддів та недопущення впливу на них, закріпленого ст.126 Конституції України.

Крім того, ч.5 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Разом з тим, спеціальним законом, який регулює порядок відшкодування шкоди заподіяної при здійсненні правосуддя є Закон України від 1 грудня 1994р. N266/94-ВР (266/94-ВР) "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". У відповідності до положень статтей 1, 5 названого Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Стаття 2 вищезазначеного Закону встановлює випадки, на підставі яких виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому, норми ст.2 повинні застосовуватися у сукупності з нормами ст.1 вищевказаного Закону, а саме право на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч.1- 1 ст.2 Закону, а саме право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачі не надали доказів винесення обвинувального вироку, яким встановлено в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення названого процесуального рішення, складу злочину.

Таким чином, підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок постановлення процесуального рішення суду в цивільній справі, яке скасовано в порядку передбаченому процесуальним кодексом, немає.

Крім того, Позивачами не доведено незаконності цих дій, не надано жодного рішення суду або іншого акта, передбаченого законодавством України, якими б визнались незаконність дій Чугуївського міського суду Харківської області, суддів Чугуївського міського суду Харківської області.

Відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» розгляд питань щодо незаконної відмови в доступі до правосуддя та безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, входить до повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Крім того, Печенізький районний суд Харківської області не має повноважень перевіряти правовий зміст, законність та обґрунтованість судових рішень, а також процесуальних дій суду. Виключне право перегляду рішень має відповідний суд апеляційної або касаційної інстанції, у порядку передбаченому ЦПК України.

Позивачами не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилаються позивачі, так як позивачами не надано жодних доказів того, що ця моральна шкода виникла внаслідок дій відповідача, а також не доведено незаконності цих дій - жодного рішення суду або іншого акта, передбаченого законодавством України, якими б визналась незаконність дій Чугуївського міського суду Харківської області, суддів Чугуївського міського суду Харківської області Позивачами представлено не було, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Окрім того, відповідно до ч.3, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів позову, позивачем не представлено жодних доказів того, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та рідними та настанні інших негативних наслідків.

Окрім цього, позивачем жодним чином не обґрунтовано визначення ним розмір моральної шкоди саме в розмірі 200 000 грн. кожному.

За наведеним, суд не вбачає будь-яких підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.3,10,11,209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст.62,126,129 Конституції України, ст.1176 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чугуївського міського суду Харківської області, Державної казначейської служби України, про встановлення (визнання) факту порушення права на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.А. Смирнов