У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору про фінансовий лізинг недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 березня 2012 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 00004533, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_2 автомобіль VW Polo Sedan 1,6 І benzin, 2012 року випуску, а відповідач зобов'язався сплати лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат ти виплати лізингових платежів, придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання виконало і передало відповідачу вказаний автомобіль.

Відповідач належним чином договірних зобов'язань не виконував, у зв'язку чим 02 червня 2015 року дію договору фінансового лізингу було припинено на підставі п. 12.13. вказаного договору.

Перед припиненням договору товариство надіслало відповідачу нагадування з вимогою про сплату заборгованості, повернення автомобіля і повідомлення про відмову від договору, однак останнім вимоги не були виконані.

Позивач, посилаючись на припинення дії договору, просив стягнути на свою користь з відповідача 105 743,43 грн, з яких: 60 629,36 грн - плата за фактичний час користування об'єктом лізингу; 19 230,71 грн - збитки, які завдані в зв'язку з відновленням порушеного права, як власника об'єкту лізингу; 25 883,36 грн збитків у виді упущеної вигоди. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в справі.

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до TOB «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу від 12 березня 2012 року, № 00004533 недійсним, посилаючись на те, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що потягнуло порушення її законних прав та інтересів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 рокуу задоволенні позову TOB «Порше Лізинг Україна» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1. задоволено, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 12 березня 2012 року, № 00004533, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення попередніх судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною першою ст. 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договорів відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» та задовольняючи зустрічний позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що при укладенні спірного договору фінансового лізингу було допущено порушення закону, оскільки не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова