Справа № 355/270/17
Провадження № 2/355/213/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М. при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня», третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня», третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом №2 від 12 вересня 2016 року його прийнято на роботу на посаду заступника директора ТОВ «Баришівська друкарня».

15 жовтня 2016 року у ТОВ «Баришівська друкарня» відбулися загальні збори засновників ОСОБА_2. Ініціатором зборів був ОСОБА_3, який провів агітацію за свою кандидатуру, пообіцяв деякі вигоди акціонерам і був зацікавлений в обранні його на посаду голови ТОВ «Баришівська друкарня», хоча він не був а ні працівником ТОВ, а ні його засновником.

Питаннями порядку денного зборів були:

«2. Про звільнення директора ТОВ «Баришівська друкарня»;

«3. Про звільнення заступника директора ТОВ» «Баришівська друкарня».

ОСОБА_4 запропонувала скоротити посаду заступника директора ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю потреби даної посади, звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора ТОВ «Баришівська друкарня» з 15 жовтня 2016 року. За це проголосували 11 членів ТОВ, 2 - проти, 2 - утрималися.

Після виступу голови зборів ОСОБА_4, 13 членів ТОВ «Баришівська друкарня» проголосували за звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ОСОБА_2 без зазначення мотивів та підстав для звільнення. Після цього, з метою забезпечення господарської, виробничої, фінансової діяльності ОСОБА_2, обрано Директора ТОВ «Баришівська друкарня» з наданням йому права першого підпису з 16.10.2016 року ОСОБА_3. Після зборів ОСОБА_1 мав розмову із новим директором ТОВ «Баришівська друкарня», який повідомив, що посада заступника директора скорочується, і він не повинен ходити на роботу.

Протягом листопада і грудня 2016 року ОСОБА_1 неодноразово усно звертався до ОСОБА_3 із проханнями ознайомити із наказом про звільнення, видати трудову книжку, виплатити належні звільненому працівнику кошти, однак нічого не отримав. Копію протоколу №1 загальних зборів засновників ТОВ «Баришівська друкарня» від 15.10.2016 року отримав у жовтні 2016 року і лише після письмового звернення від 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 було ознайомлено 17.02.2017 р. із наказом про звільнення від 17.10.2016 р. В цей же день видано трудову книжку та виплачено 1430 грн. в т. ч. 260 грн. за невикористану відпустку.

Згідно наказу (розпорядження) №4 від 17.10.2016 р. ОСОБА_1 звільнено за прогул 17.10.2016 р. з 18.10.2016 р.. а в трудовій книжці з 17.10.2016 р.. Графи наказу «Підстави звільнення» і «Узгодження звільнення з профспілковою організацією, номер і дата постанови профкому» залишилися незаповненими. Основною причиною відсутності на робочому місці стало усне розпорядження новообраного директора ТОВ «Баришівська друкарня» ОСОБА_3 про скорочення посади не приходити на роботу. Про майбутнє скорочення займаної посади 15.10.2016 р. його ніхто не попереджав за 2 місяці, інша робота не пропонувалася.

Оскільки копію наказу про звільнення, як зазначає ОСОБА_1, він отримав лише 17.02.2017 року, то вважає, що строк звернення до суду ним дотримано.

Просить суд:

- скасувати наказ директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня» від 17 жовтня 2016 року №4 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня».

- стягнути з директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 жовтня 2016 року по 17 лютого 2017 року включно в сумі 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) гривень.

- зобов'язати директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 18 лютого 2017 року і до дня повного розрахунку із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 та мінімальної заробітної плати, встановленої на 2017 рік Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в сумі 3200 грн.

Судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову. Стверджував, що він працював в редакції і виконував «всю» роботу. Коли 15.10.2016 року на зборах засновників друкарні було прийняте рішення про скорочення посади заступника директора, яку він обіймав з 12.09.2016 року, то він подумав, що на роботу можна вже не ходити і він з 17.10.2016 року не ходив на роботу.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня», ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та не визнає суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не заперечує ту обставину, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи за прогул. Вини типографії не вбачає, так як ОСОБА_1 не був членом товариства і статутом не передбачена посада заступника директора. Профспілки в товаристві немає.

Третя особа по справі ОСОБА_3 пояснив суду, що він працює на посаді голови ТОВ «Баришівська друкарня» з 16 жовтня 2016 року згідно ухваленого на зборах засновників від 15.10.2016 року рішення. На тих же зборах було прийняте рішення про звільнення з посади директора друкарні інваліда 1-ї групи (неробоча група) ОСОБА_7, яка 4 роки не з,являлась на роботі, яка тільки писала заяви про відпустки за власний рахунок (накази відсутні), та її сина, як заступника директора ОСОБА_1, якого вона сама призначила на цю посаду, коли 12.09.2016 року після 4 років відсутності на роботі, «приступила до роботи». Так, як ОСОБА_1 17.10.2016 року на протязі дня не з,явився на роботі без поважних причин і в послідуючі дні він також не появлявся в типографії, то працівниками типографії був складений відповідний акт і його було звільнено з роботи за прогул. ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_7 пропонувалось ознайомитись з наказом про звільнення, про що складався відповідний акт. Їм були нараховані розрахункові кошти, які згодом ОСОБА_1 отримав за себе і за свою матір, але потім звернувся до суду з даним позовом. ОСОБА_1 15.10.2016 року був присутній на зборах засновників і приймав участь в голосуванні, так як представляв інтереси своєї матері.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона працювала в Баришівській друкарні з 1986 року. В 2012 році вона захворіла (інсульт) і чотири роки не виходила на роботу, де періодично писала заяви про відпустки без оплати і чотири роки не отримувала заробітну плату. Обов,язки директора всі ці роки виконувала ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8, 12 вересня 2016 року ОСОБА_7 вийшла на роботу, написала наказ, що перериває відпустку і призначає свого сина ОСОБА_1 заступником директора, в посадові обовязки якого входило: «все що треба робити в друкарні». Особову справу П-2 на сина не встигли завести. Сина вона не табелювала, - це робила інженер - технолог ОСОБА_4 ОСОБА_7 собі встановила десятигодинний робочий тиждень, а сину ОСОБА_1 двадцятигодинний робочий тиждень. Він виходив на роботу, коли була виробнича необхідність.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що в вересні 2016 року в Баришівську друкарню ОСОБА_1 привіз свою матір ОСОБА_7І, яка сказала, що «приступає до своїх обов,язків директора». Відповідно до якого документу вона приступила до виконання обов,язків директора друкарні, свідку невідомо. А її син ОСОБА_9, ОСОБА_7 сказала, буде у неї помічником і це рішення вона приймала одноособово. Числився він таким чином у друкарні майже місяць до зборів. Чи заводилась на її сина особова картка, чи подавав він документи про освіту, свідок не бачила. Він грав у ігри на мобільному телефоні, не приходив у цех і не цікавився роботою в цеху. Чи возив ОСОБА_1 якесь обладнання ремонтувати в м. Київ, свідок не бачила. До цього ОСОБА_7 на роботі чотири роки ні разу не з,явилась і обов,язки директора чотири роки виконувала ОСОБА_8, а коли в вересні 2016 року після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7 привіз в друкарню її син, то в цеху ні разу вона не була. На протязі 20 років в друкарні загальні збори не проводилися і ОСОБА_4 не була членом дирекції і дирекції в друкарні взагалі не було, хоч це передбачено статутом. Статутом посада заступника директора також не передбачена. ОСОБА_7 чотири роки з 2012 по 2016 рік заробітну плату в друкарні не отримувала, лише кожного кварталу писала заяву та передавала в друкарню. В заяві зазначала, що вона у відпустці на свій рахунок без збереження заробітної плати. 15.10.2016 року були скликані збори акціонерів, на яких був присутній ОСОБА_1, як представник матері. На зборах всі одноголосно проголосували звільнити ОСОБА_1 Натілію з посади директора друкарні та її сина ОСОБА_1 з посади заступника директора. В понеділок після зборів ОСОБА_1 та його матері в друкарні не було. Не була вона у друкарні напередодні зборів два дні. ОСОБА_1 відмовився поставити свій підпис на наказі про його звільнення і вони відповідно склали акт. Потім поштою направляли йому повідомлення про те, щоб він з,явився у друкарні та отримав розрахункові кошти. Він прийшов і з ним розрахувались.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що пропрацювала в Баришівській друкарні 29 років на посаді головного бухгалтера і за 29 років не були ні разу проведені загальні збори акціонерів. Роботою колишнього директора друкарні ОСОБА_7 всі акціонери не були задоволені, так як за ці роки вона не зробила не одного замовлення і вони не могли заставити її працювати. ОСОБА_1 не працював у друкарні ні одного дня. Його мати прийняла таке рішення одноособово незаконно, а звільнили ОСОБА_1 на зборах засновників заслужено. Він на комп,ютері працювати взагалі не вміє і на роботі числився з 12.09. по 17.10.2016 року. За цей час вона бачила його 15 разів. Так, 12.09.2016 року після смерті ОСОБА_8, яка виконувала обов,язки директора друкарні, ОСОБА_1 привіз свою матір до друкарні, яка сказала що: «вона приступає до роботи і замісником у неї буде її син», не зважаючи на те, що 4 роки не була на роботі. ОСОБА_9 її привозив у друкарню на автомобілі, так як вона сама ходити не може. Робота його полягала в тому, що він привозив маму у друкарню і йшов звідти, а потім о 12 годині забирав її і більше вони не повертались. Був один випадок, що його попросили поїхати в м. Переяслав-Хмельницький порізати бланки і йому за це заплатили 200 грн. 15 жовтня 2016 року свідок була присутня на зборах засновників ТОВ «Баришівська друкарня». Збори скликалися, щоб обрати нового директора. На зборах був присутній ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_11, які були проти його звільнення з посади заступника директора друкарні. Після зборів ОСОБА_1 вибіг з приміщення і побіг. З понеділка його не було у друкарні. Йому були нараховану грошові кошти і його матері також. ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_7 заробітну плату за місяць і розрахункові кошти отримали незаконно. Такої посади в друкарні, як заступник директора ніколи не було.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу не підлягає до задоволення в повному обсязі, так як виникає справедливе запитання: чи мала повноваження ОСОБА_7 всупереч Статуту ТОВ «Баришівська друкарня» від 03.07.2000 року, яким не передбачена посада заступника директора друкарні, призначати на вказану посаду свого сина ОСОБА_1 (а.с.55-61).

Наказ за №14 від 12 вересня 2016 року (а.с.38), виготовлений рукописним текстом, не містить відомостей про прийом ОСОБА_1 на роботу на посаду заступника директора Баришівської друкарні, однак в трудовій книжці ОСОБА_1 у відомостях про роботу в графі «на підставі якого документа внесені відомості», міститься по тексту інший зміст з зазначенням наказу за №2 від 12.09.2016 року «прийняти на роботу на посаду заступник директора ТОВ «Баришівська друкарня».

Таким чином, в судовому засіданні доведено і встановлено, що з власної ініціативи ОСОБА_7 на посаду заступника директора ТОВ «Баришівська друкарня» був прийнятий її син ОСОБА_1, який на переконання працівників друкарні роботу не виконував, а після проведених 16.10.2016 року зборів засновників товариства, (а.с.9-10), на яких він був присутній по дорученню його матері ОСОБА_7

17.10.2016 року і в послідуючі дні, без поважних причин у друкарні ОСОБА_1 не з,явився. В послідуючому отримав розрахункові кошти щодо звільнення з роботи, тим самим погодився з прийнятим відносно нього рішенням про звільнення з роботи за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпПУ.

Той факт, що ОСОБА_1 дійсно був відсутній на робочому місці на протязі всього робочого дня 17.10.2016 року підтверджується табелем робочого часу ТОВ «Баришівська друкарня» за жовтень 2016 року, (а.с.22); Актом від 17.10.2016 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці протягом робочого дня з 8.00 до 16.00 17 жовтня 2016 року (а.с.33); наказом №4 від 17.10.2016 року про звільнення ОСОБА_1 за допущений 17.10.2016 року прогул без поважних причин.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

ОСОБА_1 пропонувалось ознайомитись з наказом про його звільнення та отримати нараховані йому розрахункові кошти, але він відмовився. Про, що свідчать відповідні акти додані до справи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

ОСОБА_1 добровільно в бухгалтерії друкарні отримав розрахункові кошти, як свої, так і своєї матері ОСОБА_7 та не висловлював ніякі претензії щодо отриманих сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Встановлене судом стверджується :

- ксерокопією паспорта ОСОБА_1 (а.с.5);

- ксерокопією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.7-8);

- ксерокопією протоколу №1 загальних зборів засновників ТОВ «Баришівська друкарня» від 15.10.2017 року (а.с.8-9);

- ксерокопією наказу (розпорядження) про припинення трудового договору від 17.10.2016 року (а.с.11);

- довідкою про середню заробітну плату ОСОБА_1 (а.с.19);

- табелем робочого часу за вересень-жовтень 2016 року по «Баришівській друкарні» (а.с.22-23);

- повідомленням ОСОБА_1 від 13.02.2017 року ( а.с.24);

- ксерокопією заяви ОСОБА_1 директору «Баришівської друкарні» від 10.02.2017 року видати йому трудову книжку по питанню влаштування його на іншу роботу; (а.с.27);

- Актом від 17.10.2016 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці протягом робочого дня з 8.00 до16.00 17 жовтня 2016 року (а.с.33);

- наказом №4 від 17.10.2016 року про звільнення ОСОБА_1 за допущений 17.10.2016 року прогул без поважних причин (а.с.31);

- Статутом ТОВ «Баришівська друкарня за 2000 рік (а.с.55-60);

- ксерокопією наказу №14 від 12.09.2016 року, про те що ОСОБА_7 приступає до своїх обов,язків та приймає на роботу ОСОБА_1 на посаду заступника директора (а.с.38);

- ксерокопією штатного розпису апарату ТОВ «Баришівська друкарня» (а.с. 39) без зазначення числа місяця складання;

- іншими матеріалами справи.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, ОСОБА_1 був присутній 15.10.2016 року на зборах засновників ТОВ «Баришівська друкарня» і йому були відомі обставини його звільнення з посади заступника директора друкарні. Окрім того він сам в судовому засіданні повідомив суд про те, що «на роботу можна вже йому не ходити» і він з 17.10.2016 року не ходив на роботу. Тому з часу проведення зборів засновників товариства, йому були відомі обставини його звільнення, а до суду з позовною заявою він звернувся лише 01 березня 2017 року, більше ніж через чотири місяці.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержувати вимог статей 109, 419 ЦПК України і статей 134 (п.8), 237 КЗпП про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов'язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв'язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

При цьому належить враховувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення вдію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 була порушена процедура прийняття на роботу її сина ОСОБА_1, що не передбачено Статутом ТОВ «Баришівська друкарня», а звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора є аргументованим і відповідає КЗпП України.

За таких обставин заявлений позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 30, 62, 88, 145, 208, 209- 214, 215,218 ЦПК України, ст. ч.1 ст.47 ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ст.ст. 232-238 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог повністю до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня», третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про його звільнення з роботи від 17 жовтня 2016 року №4, щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заявлені представникомОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Баришівська друкарня» ОСОБА_6 вимоги в судових дебатах про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_12