Номер провадження: 22-ц/785/2712/17
Номер справи місцевого суду: 500/4132/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої Гірняк Л.А.

суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який вподальшому уточнила, та згідно останньої редакції просила встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: м.Ізмаїл, вул.Чернишевського кут 28 Червня, 41/122 відповідно до висновку експерта Цуркана за № 50/40-2014 від 30 березня 2015 року.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до договору дарування від 22 грудня 1998 року вона є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м. Ізмаїл по вул. Чернишевського кут 28 Червня, 41/22. Відповідачі є власниками інших 2/3 часток домоволодіння. Разом з цим, порядок користування земельною ділянкою не визначений, у зв'язку із чим позивач звернулася з позовом до суду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2016 року позовну вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Виділено у користування ОСОБА_4 відповідну ідеальній частину земельної ділянки площею 127 кв.м., яка складається із 1/2 частки земельної ділянки площею 2 кв.м., яка виділяєтья у загальне користування сторін та частини земельної ділянки площею 126 кв.м. з виходом на вул. 28 Червня.

Для належного обслуговування житлового будинку зобов'язано ОСОБА_4 облаштувати дверний проріз із встановленням дверного блоку в північній стіні будівлі літ. «Б» - гараж для забезпечення виходу на частину виділеної їй у користування земельної ділянки, що призначення для осбуговування східних стін прибудови літ. «А1» та прибудови лат. «а1», а також північної і східної стін будівлі літ. «Б» - гараж.

Виділено у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідну ідеальній частину земельної ділянки площею 255 кв.м., яка складаєься із 1/2 частки земельної ділянки площею 2 кв.м., яка виділяється у загальне користування сторін та частини земельної ділянки площею 254 кв.м. з виходом на вул.Чернишевського.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в якій просять рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на ухвалу Народного суду м.Ізмаїла Одеської області від 18 січня 1971 року, яким частки земельної ділянки за даною адресою вже виділені та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скаргі підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, у повній мірі, не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що схема земельної ділянки, яка існувала на 1971 рік, не відповідає дійсному розміру земельної ділянки та геометрії розташування на ній будівель та споруд на час розгляду справи по суті, тому запропонований експертом варіант поділу земельних ділянок буде відповідати інтересам кожному із сторін.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 1971 року Народним судом м.Ізмаїла Одеської області затверджено мирову угоду між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнавши за кожним з них право власності по 1/3 частині будинку, розташованого в м.Ізмаїлі по вул.Чернишевського, 41.

Виділено в користування:

- ОСОБА_5 1/3 частину вказаного будинку, який складається з кімнати № 2, площею 19,9 кв.м., коридор № 1, площею 9,2 кв.м.;

- ОСОБА_7 1/3 частину вказаного будинку, який складається з кімнати № 8, площею 6,8 кв.м., ванної № 7, площею 3,2 кв.м., кухні № 6, площею 4,9 кв.м., коридору № 9, площею 4,2 кв.м.;

- ОСОБА_6 1/3 частину вказаного будинку, який складається з кімнати № 3, площею 16,6 кв.м., кімнати № 4, площею 7,10 кв.м. і кухні № 5, площею 6,10 кв.м.

Земельну ділянку розділено по 1/3 частині. Сарай виділено ОСОБА_6 Закладка дверей і кухні в приміщенні № 6 за рахунок ОСОБА_6

За договором дарування від 22 грудня 1998 року ОСОБА_4 (колишнє прізвище Блідар) ОСОБА_8 прийняла в дар від ОСОБА_9 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в м.Ізмаїл по вул.Чернишевського кут 28 Червня 41/122. Дана частка будинку належала дарителю на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори 08.05.1992 року, реєстровий номер № 4/2582 та зареєстрований в Ізмаїльському МБТІ за № 55-24 (а.с.08).

За договором довічного утримання від 28.09.2001 року ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в м.Ізмаїлі по вул.Чернишевського кут 28 Червня 41/122. Дані частки будинку належали відчужувачу на підставі свідоцтва про право на спадщину та на підставі рішення Народного суду м.Ізмаїла Одеської області від 18.01.1971 року (а.с.42).

Таким чином, за даними договорами, будинок за адресою Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Чернишевського кут 28 Червня 41/122 належить новим власникам: ОСОБА_4, яка має право власності на 1/3 частину та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яким належать 2/3 частини будинку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У сторін право користування земельною ділянкою площею 384 кв.м. виникло на підставі положень ЗК України від 18.12.1990 року.

Відповідно до положень ст.30 ЗК України від 18.12.1990 року при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів.

Частиною першою ст.356 ЦК України передбачено, що Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині 3 ст.88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні етапі 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку з спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, тоя разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року.

Частина четверті статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянціоб'єкти. Це правило стосується й випадків, коли правова земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Відповідно до ч.1-4 ст.120 ЗК України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Отже, при вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, судова колегія виходить з встановлених розмірах часток кожного зі співвласників на нерухоме майно,встановленого порядку користування земельною ділянкою , погоджену колишніми співвласниками на підставі відповідної схеми. (а.с. 118)

Матеріали справи засвідчують, що сторони оформили у встановленому законном порядку, відповідно до ухвали Народного суду м.Ізмаїла від 18.01.1971 року, порядок користування будинку та земельної ділянки.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що відповідно до схеми від 02.12.1970 року вони користуються земельною ділянкою, визначену колишніми співвласниками.

Виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, погоджено колишніми власниками відповідно до затвердженої ухвалою Народного суду м.Ізмаїла від 18.01.1971 року мирової угоди, підстави для зміни порядку користування земельної ділянки судова колегія не вбачає.

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного, приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково змінив порядок користування земельної ділянки та частки користування, чим порушив норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до вимог ч.1п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_10