Справа №487/4478/15-ц 26.06.2017 26.06.2017 26.06.2017
Провадження №22-ц/784/1071/17
Справа №487/4478/15-ц
Провадження №22-ц/784/1071/17 Головуючий в суді першої інстанції Корнешова Т.В.
Категорія 33 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

26 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком Л.С.,

за участю: прокурора - Цвікілевич Н.В.,

- позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

- представника відповідача - Державної казначейської служби України - Хмельницького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Центрального районного суду м. Миколаєва, прокуратури Миколаївської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановила:

17 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовували наступним.

21 жовтня 1999 року слідчим слідчого відділу Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 83 КК України за розкрадання майна ТОВ «Круг» шляхом шахрайства.

Під час слідства його двічі було затримано в порядку ст. 115 КПК України та він знаходився під вартою з 19 по 25 червня 2002 року та з 04 по 06 вересня 2002 року. 25 червня 2002 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

В подальшому дії позивача були перекваліфіковані на ст. 86- 1 КК України та ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції КК 1960 року).

24 липня 2003 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва його засуджено за ст. 190 ч. 4 КК України на 5 років позбавлення волі та змінено запобіжний захід на тримання під варту.

15 квітня 2004 року ухвалою Верховного Суду України вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2003 року скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування.

21 серпня 2004 року позивач був звільнений з під варти та йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

В подальшому дії ОСОБА_3 були перекваліфіковані на ст. 191 ч. 5 КК України.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2005 року, кримінальна справа за обвинуваченням позивача за скоєння злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернута прокурору на додаткове розслідування.

-2-

15 листопада 2012 року постановою слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України відносно нього закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України через відсутність складу злочину.

Позивач зазначав що він незаконно перебував під слідством і судом понад десять років, з них під вартою та в колонії 13 місяців і 7 днів.

Посилаючись на викладені обставини позивач вказував, що цим йому була завдана моральна шкода, яка полягала у глибоких моральних стражданнях, тому, що він втратив останні зв'язки з друзями та знайомими, втратив рештки здоров'я, віру в справедливе правосуддя, страждав від того, що його похила та хвора мати вимушена була оббивати пороги різних інстанцій в надії добитися справедливості, свою пенсію витрачала на передачі йому в місця позбавлення волі для підтримання його життя, без його уваги та турботи залишились двоє його неповнолітніх дітей. Крім того, після звільнення з місць позбавлення волі він потрапив у лікарню та знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 серпня по 13 вересня 2004 року йому діагностували астено-невротичний синдром, хронічний вірусний гепатит С, з приводу якого він знаходиться на диспансерному обліку. Все це у сукупності негативно відобразилось на його соціальному статусі та перспективах на майбутнє, порушило звичайний душевний стан та призвело до зниження самооцінки.

Виходячи із зазначеного, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України 1 000 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач вимагав компенсувати йому вартість автомобіля «Митсубісі -L - 300» у сумі 80 000 грн., якого він був позбавлений органом досудового слідства, через визнання автомобіля речовим доказом та передачу його іншій особі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безпірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Додатковим рішенням того ж суду від 26 квітня 2017 року вирішення питання про розподіл судових витрат.

Державна казначейська служба України, не погодившись з зазначеним рішенням, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність її доводів, просив скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Центральний районний суд м. Миколаєва просив розглядати справу за відсутності представника суду та винести законне та обґрунтоване рішення.

В поясненнях на апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області підтримало апеляційну скаргу Державної казначейської служби України.

Прокурор проти скарги не заперечував.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, та матеріали кримінального провадження №0005604, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

-3-

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи з урахуванням принципу цивільно процесуального законодавства про те, що кожен учасник процесу повинен довести ті обставини, на які він посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що 15 листопада 2012 року постановою слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області (оригінал надано позивачем та досліджено судом першої інстанції) кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України відносно позивача закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України через відсутність складу злочину та доказів вини. Цією ж постановою скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.1 а.с. 21).

Законність цієї постанови належними та допустимими доказами відповідачами не спростована.

Судом також встановлено, що 21 жовтня 1999 року слідчим слідчого відділу Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області відносно ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 83 КК України за розкрадання майна ТОВ «Круг» (розташоване в РФ Московської області) шляхом шахрайства. Під час слідства його двічі було затримано в порядку ст. 115 КПК України та він знаходився під вартою з 19 по 25 червня 2002 року та з 04 по 06 вересня 2002 року. 25 червня 2002 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

В подальшому дії позивача були перекваліфіковані на ст. 86 - 1 КК України та ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції КК 1960 року).

14 березня 2003 року заступником начальника СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області складено обвинувальний висновок за обвинуваченням ОСОБА_3 в скоєні злочинів, передбачених ст. 86 - 1, ст. 143 ч. 2 КК України (в редакції КК 1960 року). 19 березня 2003 року обвинувальний висновок затверджено прокурором Центрального району м. Миколаєва та справу направлено до суду.

24 липня 2003 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва позивача засуджено за ст. 190 ч. 4 КК України на 5 років позбавлення волі та змінено запобіжний захід на тримання під варту.

15 квітня 2004 року ухвалою Верховного Суду України вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2003 року скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування.

21 серпня 2004 року ОСОБА_3 був звільнений з під варти та йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України від 06 вересня 2004 року закрита кримінальна справа відносно ОСОБА_3 в частині пред'явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року).

В подальшому постановою старшого слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВД України в Миколаївській області ОСОБА_3 був притягнутий як обвинувачений та йому пред'явленого обвинувачення в злочині, передбаченому ст. 191 ч. 5 КК України.

-4-

19 серпня 2013 року до ЄРДР за №0005604 внесені відомості про кримінальне провадження з фабулою про те, що 27 вересня 1998 року невстановлена особа зловживаючи довірою, шахрайським шляхом, заволоділа товаром, що належав ТОВ «Круг» на суму 77 274 грн. Досудове слідство за цим фактом триває.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі, суд дійшов висновку про те, що внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та перебування під слідством та судом ОСОБА_3 перенесені моральні страждання у зв'язку з його тривалим перебуванням під слідством та судом, позбавленням його протягом зазначеного часу можливостей у повному обсязі реалізувати свої звички і бажання, оскільки відносно нього був обраний запобіжний захід, психологічними хвилюваннями, порушенням нормальних життєвих зв'язків. При цьому розмір моральної шкоди судом був визначений із врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, психофізіологічних змін, що підтверджено висновком судового-психіатричного експерта № 350 від 13 вересня 2016 року, яких зазнав позивач через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством та судом понад 13 років з 21 жовтня 1999 року по 15 листопада 2012 року, з них з 19 по 25 червня 2002 рок, з 04 по 06 вересня 2002 року та з 24 липня 2003 року по 21 серпня 2004 року перебування під вартою, що складає 13 місяців і 7 днів. Враховано було судом також наявність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що призвели до вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Врахувавши зазначені обставини, та виходячи із засад виваженості та справедливості, суд визначив достатнім та розумним розміром відшкодування завданої ОСОБА_3 моральної шкоди суму 500 000 грн. відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді складала 3 200 грн. З цим розміром компенсації моральної шкоди погодився і позивач.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно з діючим законодавством саме суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала особа, характеру немайнових втрат та інших обставин, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України, що і було зроблено судом в межах закону та його компетенції.

У зв'язку з викладеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про невідповідність висновків суду в частині розміру моральної шкоди обставинам по справі та вимогам закону, про невідповідність висновків суду в частині часу перебування під слідством та судом та розміру моральної шкоди обставинам по справі та вимогам закону.

Так, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що

-5-

здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що право на відшкодування шкоди на підставі цього Закону виникає лише у випадках постановлення виправдувального висновку, є необґрунтованими, оскільки є наслідком невірного тлумачення норм зазначеного Закону. Саме по собі проведення досудового розслідування по кримінальній справі за фактом заволодіння майном ТОВ «Круг» щодо невстановлених осіб, за наявності постанови слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 15 листопада 2012 року про закриття досудового переслідування відносно ОСОБА_3 за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення не дає підстав для висновку про те, що ОСОБА_3 не набув право на відшкодування шкоди за зазначеним Законом.

Крім того, як встановлено, належними та допустимими доказами не спростована законність постанови слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 15 листопада 2012 року відносно позивача про закриття досудового переслідування за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Тому саме по собі продовження досудового слідства за фактом заволодіння невстановленими особами майном ТОВ «Круг» не позбавляє ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

-6-

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством.

Як встановлено ОСОБА_3 знаходився під слідством та судом з 21 жовтня 1999 року по 15 листопада 2012 року, тобто 156 місяців.

Мінімальна заробітна плата на час ухвалення рішення судом першої інстанції становила 3 200 грн., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивачів в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не могла бути меншою, ніж 499 200 грн.

Отже, з урахуванням конкретних обставин по справі, в тому числі і тривалості перебування ОСОБА_3 під слідством та судом, а також характеру пред'явленого обвинувачення, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд обґрунтовано визначив компенсацію моральної шкоди у вищезазначеному розмірі. З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не обґрунтовано визначена компенсація моральної шкоди, без врахування засад розумності та виваженості, так як судом була дана належна правова оцінка усім обставинам у сукупності з іншими доказами по справі.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що відповідальність за заподіяння позивачу моральної шкоди повинна нести інша держава, Російська Федерація, оскільки справа була порушена за поданням слідчих органів останньої, є безпідставними через те, що проведення досудового слідства, розгляд справи судами здійснювались правоохоронними органами України.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди не оскаржувалось, а тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядалось.

Разом з тим, слід зазначити, що суд, правильно дійшовши висновку про необхідність стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, проте в резолютивній частині рішення помилково не зазначив відповідний рахунок, тому апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду та викласти резолютивну частину рішення в зазначеній частині в наступній редакції: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 500 000 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-

-7-

розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 500 000 (п'ятсот тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду та додаткове рішення того ж суду від 26 квітня 2017 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова