22-ц/775/608/2017(м)
Категорія 32 Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецькоі області в складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б,

суддів - Гаврилової Г.Л., Попової С.А.,

секретар - Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року,

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту» (далі Маріупольська міська лікарня № 9), збільшив та зменшив свої вимоги під час розгляду справи, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування майнової шкоди, повязаної з лікуванням та дослідженнями 13967 грн., у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 5 травня 2015 року був доставлений до міської лікарні № 9, в хірургічному відділенні якої його 8 травня 2015 року прооперовано в екстреному порядку із видаленням жовчного міхура. В період перебування у хірургічному відділенні здійснював витрати на придбання ліків та послуги лікарів. Після проведеної операції ОСОБА_2 відчув оніміння правої руки, у звязку з чим був переведений для лікування у неврологічне відділення тієї ж лікарні з діагнозом наявності змін в області плечових нервових сплетень з обох сторін - плексіт, де також поніс витрати на лікування та медичне обстеження. У звязку з відсутністю позитивних результатів лікування, його було направлено до Комунального закладу «Міська лікарня № 8» (далі КЗ «МЛ № 8»), де він перебував з 02 липня 2015 року по 22 липня 2015 року та поніс витрати на проїзд. У період з 23 липня 2015 року по 11 вересня 2015 року позивач продовжив лікування в омунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Маріуполя» (далі КЗ «ЦПМСД № 2».

За результатами огляду МСЕК 16 вересня 2015 року позивача було визнано інвалідом третьої групи внаслідок двосторонньої брахіоплексопатії із вираженим парезом згибателів правого передпліччя, легким парезом згибателів лівого передпліччя, вираженим порушенням правої руки, порушенням функції самообслуговування. Зазначає, що з вини медичних працівників, які допустили халатність при підготовці до операції, він став інвалідом, не може виконувати важку працю та вимушений був звільнитися з роботи та не може утримувати сімю. Вимушений прикладати зусилля для подальшого тривалого лікування руки, нести матеріальні витрати. В наслідок цього йому було заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовів.

Зокрема зазначає, що через бездіяльність лікарів, та їх халатним ставленням до скарг пацієнта позивачу не була своєчасно надана медична допомога, а після огляду невропатологом йому було встановлено придбане у Міській лікарні № 9 захворювання, яке він раніше не мав із зазначенням діагнозу «позиційна брахіоплексопатія справа», з яким його було переведено для лікування в неврологічне відділення лікарні; суд дійшов неправильного висновку що для покладення відповідальності на відповідача за вказану хворобу слід встановити причину її виникнення, наявність неправомірних дій або бездіяльність лікарів, відповідача та безпосередній звязок між неправомірними діями лікарів та наслідками, що настали.

Посилається на те, що до операції він не висловлював скарг щодо оніміння шиї, спини та рук, а зазначення про них в історії хвороби неврологічного відділення зроблено за пропозицією анестезіолога ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності; запис огляду лікарем анестезіологом зроблений після проведення операції та занесення в медичну картку хірургом протоколу операції, що спростовує факт проведення такого огляду до операції та запис про необхідність в консультації невропатолога; діагноз «позиційна брахіоплексопатія справа» йому було встановлено після огляду лікарем невропатологом, а диагноз «параліч Ерба-Дюшена» дописано згодом.

Відображені в медичних документах неправдиві відомості були спростовані в суді свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також висновком МРТ про наявність у позивача ознак сколіозу, а не остеохондрозу.

Відповідачем в суді не були спростовані пояснення позивача про те, що він не вміщався на столі і в нього звисала шия при проведенні операції. Описання фіксування положення тіла позивача відповідачем надано не було. Відповідач не надав суду належних даних щодо розміру операційного столу, на якому проводилася операція, та який був малий для позивача, в якому стані він знаходився.

В ухвалі про призначення судово-медичної експертизи, суд в мотивувальній частині не зазначив встановлені обставини справи, а тому експерти при дачі висновку керувались письмовими поясненнями заінтересованих осіб відповідача та третьої особи ОСОБА_3, які містилися у справі, а також наданими ними медичними документами, в які вони, нібито зі слів позивача, внесли неправдиві відомості; питання які були поставлені перед експертами, суд просив вирішити у п.1 на сьогодення, між тим позовних вимог, у тому числі для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень на сьогодення позивачем не заявлялось; висновком експертизи підтверджується, що належного обстеження стану здоровя позивача, як до так і після операції не проводилось, а останній відмовився від огляду експертною комісією для проведення додаткового інструментального дослідження, оскільки на час дачі висновку з моменту виникнення у позивача захворювання (червень 2015 року), пройшло багато часу та дослідження вже було недоцільним.

Суд не прийняв до уваги пояснення експерта ОСОБА_11, який не виключав, що причиною виникнення у позивача хвороби, могла стати саме неправильна фіксація положення тіла позивача. Опис фіксації положення тіла під час оперативного втручання лікарями або іншими працівниками не проводився, а тому надати доказів правильної фіксації положення тіла під час оперативного втручання 08.06.2015 року відповідач не може.

Суд не дав оцінки поясненням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 з приводу відсутності у позивача калькульозного холециститу, що виключає необхідність проводити операцію в ургентному порядку, без належного обстеження.

Судом неправильно застосований матеріальний закон, оскільки за спричинену позивачу шкоду наступає відповідальність на підставі ч.1 ст.ст.1172 ,1195, ст.ст.23, 1167 ЦК України та не враховано, що за цивільним законодавством України, в сфері медичної діяльності діє принцип презумпції вини заподіювача шкоди при наданні медичної допомоги, а тому лікарі вважаються винними у завданні шкоди, внаслідок невиконання зобовязань, або іншому правопорушення, доки не буде доведено іншого.

Висновок суду, про те, що позивач добровільно купував ліки не може розцінюватися, як підстава для відмови у відшкодуванні майнової шкоди. До розрахунку понесених витрат на придбання ліків, обстеження, що здійснювалось за призначеннями лікарів, включено кошти за операцію 4500 грн., що підтверджено свідками та поясненнями третьої особи ОСОБА_4, а також анестезіологу 500 грн. та 900 грн. під час перебування в палаті інтенсивної терапії.

Мотивуючи рішення суд необґрунтовано послався на вплив на захворювання основного виду трудової діяльності (штукатура), оскільки відповідно до запису у трудовій книжці, позивач не працював штукатуром (маляром), хоча має таку професію.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Зокрема зазначає, що поясненнями третьої особи ОСОБА_4 підтверджується, що будь-яких скарг на біль в руці до операції позивач їй не висловлював; запис лікаря анестезіолога від 07.06.2015 року у медичній картці ОСОБА_2 про існування у нього хвороби хребта був зроблений після його оперування та складання протоколу операції, і був складений з метою уникнути відповідальність, міг зявитися тільки на підставі даних МРТ проведеного 23.06.2015 року, а тому не може бути прийнятий судом до уваги.

Висновок суду про те, що відповідач зміг спростувати свою безпосередню причетність до виниклої хвороби, яка була наслідком хронічних захворювань, наявних у позивача до операції та збігом негативних факторів в ході її проведення є необґрунтованим.

Судом не прийнято до уваги той факт, що операція не мала бути ургентною, оскільки результати аналізів свідчать про те, що запалення в жовчному міхурі пішло на спад, загрози для життя не було, а необхідно було провести планову операцію, попередньо провівши всі обстеження, необхідні для виявлення супутніх діагнозів.

Судом не прийнято до уваги той факт, що мала місце бездіяльність лікарів, яка полягала в недообстеженні позивача, що призвело до його інвалідності.

Скарги позивача на оніміння і неможливість нею рухати зявилися одразу після виходу із наркозу 08.06.2015 року, що підтверджується показаннями в суді свідків ОСОБА_10 та матері позивача ОСОБА_13, записом в історії хвороби 8967-466 від 16.06.2015 року, а не 11 червня 2017 року, як зазначено в рішенні суду.

Можливу причину виникнення у позивача посттравматичної брахіоплексопатії в результаті неправильної фіксації руки в районі запястя підтвердила в суді свідок старша операційна сестра. Зазначені доводи позивача підтверджує консультаційний підсумок експерта ОСОБА_14

Судом не надано оцінки тим обставинам, що належної медичної допомоги для зняття симптомів, що зявилися, в палаті іненсивної терапії, відповідачем проведено не було, консультація лікаря-невропотолога проведена через 3 дні.

Судом порушено строки складня повного тексту рішення, оскільки 04 липня 2017 року не була видана копія повного рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та закінчує розгляд справи у відсутності третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду (т.3 а.с. 124), позивач повідомлений телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 2266 (т.3 а.с. 125,126) та через свого представника (т.3 а.с. 124). Від третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6С надійшла заява про розгляд 24 жовтня 2017 року справу без їх участі (т.3 а.с. 128).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_15, ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційних скарг позивача та його представника, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, заперечення представників відповідача ОСОБА_16, ОСОБА_17 та представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_18, які просили апеляційні скарги відхилити, рішення суду залишити без змін, заперечення на апеляційні скарги третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_19 надані в судовому засіданні 18 жовтня 2017 року, прокурора Русланової Г.М., яка вважала, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, перевіривши та дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та його представника підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, 05 червня 2015 року ОСОБА_2 бригадою швидкої допомоги був доставлений до стаціонару хірургічного відділення Маріупольської міської лікарні № 9 із скаргами на біль в епігастральній області після вживання жирної, гострої їжи, блювоту (хворіє протягом останніх 13 годин), що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого № 3678-545 та випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 15 червня 2015 року В цей же день позивач був обстежений, проведено УЗД, ОБП, зроблені аналізи крові та сечі ( т.1 а.с. 11, 98 120).

Також 05 червня 2015 року позивач письмово був проінформований і надав добровільно згоду на проведення діагностики, лікування та проведення операції, що підтверджується відповідним листом в медичній картці та особистим підписом ОСОБА_2 (форма № 003-6-о). Крім того, відповідно до письмової форми № 17 ОСОБА_2 був особисто проінформований лікарем про стан здоровя та розяснені права, передбачені ст.ст. 6, 34, 39, 39-1, 40 Закону України № 2801-ХІІ від 19 листопада 1992 року «Основи законодавства України про охорону здоровя». Також в добровільному порядку надав згоду забезпечити за власний рахунок придбання призначених йому лікарських препаратів та витратний матеріал.

08 червня 2015 року завідуючим хірургічного відділення позивачу була проведена операція лапараскопична холецистектомія, дренування черевної порожнини. Призначено післяопераційне лікування.

11 червня 2015 року ОСОБА_2 був оглянутий невропатологом через скарги на слабкість в правій руці, почуття оніміння пальців рук. Пацієнту виставлений діагноз позиційна брахіоплексопатія справа.

15 червня 2015 року ОСОБА_2 був виписаний із хірургічного відділення та 16 червня 2015 року переведений до неврологічного відділення цієї ж лікарні із скаргами на слабкість в правій руці, в основному у мязах плеча. В період з 16 червня 2015 року по 01 липня 2015 року проходив відповідне обстеження та лікування. Йому був встановлений діагноз: ішемічна брахіоплексопатія справа, ураження «Ерба-Дюшена». 01 липня 2015 року був виписаний з наступним лікуванням у ФТБ, що підтверджується відповідною випискою № 3967/477 від 01 липня 2015 року та медичною карткою стаціонарного хворого № 3967-466 (т.1 а.с.166 -174).

Згідно виписки із медичної картки №555 Комунального закладу «Міська лікарня № 8» ОСОБА_2 в період з 01 липня 2015 року по 22 липня 2015 року проходив лікування. При надходженні та виписуванні мав діагноз: посттравматична брахіоплексопатія з помірним парезом правої руки з вираженим больовим та мязові-тонічним синдромом (т1 а.с.10, 121).

Відповідно до виписки № 1729 від 10 вересня 2015 року ОСОБА_2 в період з 03 вересня 2015 року по 11 вересня 2015 року проходив лікування в Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» з приводу скарг на різку біль в правій руці і обмеження рухів через біль у шийному відділі хребта та правому ліктьовому суглобі; біль в потиличній частині; оніміння пальців правої кісті. Після отримання курсу лікування був виписаний. Також відповідно до даної виписки позивач проходив лікування на денному стаціонарі з 10.08. по 26.08.2015 року (т.1 а.с.12).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія АВ 0592193 від 16 вересня 2015 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності на строк до 01 жовтня 2016 року (т.1 а.с.17).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, на підставі даних, отриманих від свідків, медичної документації, результатів проведеної судово-медичної експертизи та пояснень лікарів-фахівців, дійшов висновку про відсутність достовірних даних причинно-наслідкового звязку між проведеною ОСОБА_2 операцією з видалення жовчного міхура та брахіоплексопатією, паралічем «Ерба-Дюшена». Позивачем не було доведено, що дії відповідача під час хірургічного втручання лапороскопічного методу операції не відповідали існуючим правилам та методиці. Як в доопераційний, так і після операційний період хірургом в повній мірі було проведено підготовку, обстеження та лікування пацієнта. Дії анестезіолога також відповідали встановленим правилам для такого виду операцій, наркоз обраний вірний. Отже операція з видалення жовчного міхура пройшла вдало, та в діях працівників відповідача не встановлено порушень діючого законодавства або неправомірної бездіяльності, які б вплинули на розвиток хвороби. Проведена операція з приводу гострого калькульозного холециститу була терміновою та життєво необхідною. Водночас відповідач зі свого боку зміг спростувати свою безпосередню причетність до виниклої хвороби, яка була наслідком хронічних захворювань, наявних у ОСОБА_2 до операції, та збігом негативних факторів в ході її проведення.

Щодо заявлених вимог про відшкодування вартості придбаних ліків та проведенного медичного обстеження, суд зазначив, що у звязку із вдалим проведенням операції з видалення жовчного міхура та добровільним придбанням позивачем за власною згодою ліків у апеках і додатковим проходженням ним діагностичного обстеження у приватних закладах, законних підстав для покладення матеріальної відповідальності або компенсації цих витрат за рахунок відповідача немає.

З огляду на те, що бездіяльність з боку відповідача і вина останнього в судовому засіданні не доведена, вимоги позивача щодо відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що історія хвороби ОСОБА_2 № 3678-545 відкритої в хірургічному відділенні Маріупольської міської лікарні № 9 містить інформовану добровільну згоду пацієнта на операцію та знеболювання, з якої вбачається, що перед проведенням операції з боку лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 хворому ОСОБА_2 було надано зрозумілу для останнього інформацію про характер виявленого в нього захворювання, яке потребує лікування шляхом здійснення оперативного втручання та наявність у нього абсолютних показників (т.1 а.с.102-104).

Як встановлено з пояснень лікаря ОСОБА_4 в суді першої інстанції та в апеляційному суді, 08 червня 2015 року оперативне втручання було проведено ОСОБА_2 по абсолютним показникам, у відповідності до даних клінічних досліджень, ультразвукового дослідження області черевної порожнини та фіброезофагогастродуоденоскопічного дослідження, з дотриманням нормативно-правових актів МОЗ України та за письмовою згодою хворого. Оперативне втручання проведено в екстреному порядку, яке проводиться протягом 72 годин з часу доставляння хворого до лікарні, та за показниками, оскільки у ОСОБА_2 виявлено гострий флегмонозний холецистит.

Пояснення лікаря ОСОБА_4 підтверджується висновком патологогістологічного дослідження № 3296-98 , проведеного безпосередньо перед операцією (08 червня 2015 року о 12 годині), відповідно до якого у ОСОБА_2 виявлено гострий флегмонозний холецистит (т.1 а.с.101, т.3 а.с.131).

З наведеного вище вбачається, що позивач потребував оперативного лікування в екстреному порядку, яке було проведено за згодою хворого, та цим спростовуються доводи апеляційних скарг позивача і його представника, а також пояснення представників позивача в апеляційному суді, які не є фахівцями в області медицини щодо відсутності необхідності такого лікування, посиланням на те, що аналізи крові, дослідженні 08 червня 2015 року свідчили про спадання запалення.

Відповідно по положень ст.37 Закону України № 2801-ХІІ від 19 листопада 1992 року «Про основи законодавства України про охорону здоровя» , медичні працівники зобовязані невідкладно надавати необхідну медичну допомогу у разі виникнення невідкладного стану людини. За несвоєчасне і неякісне забезпечення необхідною медичною допомогою, що призвело до тяжких наслідків, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Стаття 39 вищевказаного Закону передбачає, що пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоровя, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоровя. Ст.43 Закону закріплює необхідність отримання згоди пацієнта на медичне втручання, зокрема згода інформованого відповідно до ст.39 Закону пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною 2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи (за матеріалами справи ) № 210-КЕ/2016/пп Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 26 січня 2017 року ( далі «Висновок експерта № 210-КЕ/2016/пп») метод операційного забезпечення і ведення хворого, як до, так і після опереративного втручання стосовно основного захворювання були обрані вірно відповідно до Наказу МОЗ України № 297 від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальності «Хірургія» (т.2 а.с.108 128).

Відповідно до зазначено «Висновку експерта № 210-КЕ/2016/пп», за день до операційного втручання, а саме 07 червня 2015 року лікарем анестезіологом був оглянутий хворий ОСОБА_2, відповідно за записів історії хвороби останній висловлював скарги на проблеми в грудному відділі хребта, йому було рекомендовано консультацію невропатолога та відзначено, що хворий готується до операції в ургентному порядку (зазначений висновок підтверджений історією хвороби ОСОБА_2 № 3678-545 хірургічного відділення Маріупольської міської лікарні № 9 ). Метод анестезії (знеболювання) був обраний вірно. Післяопераційний перебіг без особливостей. У післяопераційному періоді, 11 червня 2015 року при огляді невропатологом у ОСОБА_2 зявляються скарги на біль в правій руці, відчуття оніміння пальців І та ІІ з обох боків. Із анамнезу слідує, що «впродовж декількох років ОСОБА_2 відзначав оніміння шиї, спини та рук після короткочасного положення лежачи на спині. Спочатку зауважив, що турбував біль в шийному відділі хребта, потім біль припинився, але залишилося відчуття оніміння кисті справа, надалі, слабкість у проксимальних відділах правої руки». На момент огляду, відсутні рухи в проксимальних відділах, не може зігнути руку в ліктьовому суглобі, різко обмежені рухи в плечовому суглобі, відзначається гіпестезія І та ІІ пальців. Лікарем - невропатологом був встановлений діагноз: «Позиційна брахіоплексопатія справа, параліч «Дюшена Ерба». Цей діагноз було встановлено 11 червня 2015 року на підставі скарг і клінічного огляду хворого та не було підтверджено інструментальними методами дослідження (рентгенографічного, електроміографічного, компьютерно-томографічного). Надалі було призначено рентгенографію шийного відділу хребта, за результатами якої, від 12 червня 2015 року, були встановлені наступні рентгенологічні зміни: «На рентгенограмах шийного відділу хребта: звуження міжхребетного простору, потовщення, ущільнення, нерівність, загострення замикаючих пластин тіл хребців, в друге рентгенологічні ознаки спондилоартрозу. Висновок: остеохондроз, спондилоартроз шийного відділу хребта».

Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 3967 Маріупольської міської лікарні № 9 на імя ОСОБА_2 відомо, що останній був госпіталізований 16 червня 2015 року з діагнозом при госпіталізації «Ішемічна брахіоплексопатія справа, ураження Ерба-Дюшена». В ході проведення первинного огляду було встановлено діагноз: «Посттравматична брахіоплексопатія справа. Параліч «Ерба-Дюшена». Було призначено план обстеження, який вміщував МРТ шийного відділу хребта, електрокардіографічне дослідження. З висновку магнитно резонансної томографії шийного відділу хребта відомо, що у ОСОБА_2 встановлені МР-ознаки сколіозу, начальних проявів остеохондрозу, спондилоартрозу, деформуючого спондильозу шийного відділу хребта, протрузії між хребцевих дисків С3-С4, С5-С6, С6-С7. Вище вказані зміни в ділянці плечових сплетінь з обох боків, але більше справа, вірогідно, мають запальний характер (плексит). 01 липня 2015 року ОСОБА_2 було виписано з заключним клінічним діагнозом: «Ішемічна брахіоплексопатія справа, ураження Ерба - Дюшена».

Згідно акту № 1606 огляду медико-соціальною експертною комісією від 16 вересня 2015 року відомо, що ОСОБА_2 працює штукатуром, із запису невролога відомо, що обмежені рухи в правому плечовому і ліктьовому суглобах, гіпертензії правого передпліччя і кісті, гіпотрофія, гіпотонія, мязова сила в згиначах правого передпліччя знижена на 3 бали, лівого - на 1 бал, пальценосову пробу не виконує із-за парезу.

Згідно направлення на медико-соціально-експертну комісію від 04 вересня 2015 року стан хворого при направленні на МСЕК відзначений як задовільний, обмежені рухи в правому плечовому суглобі, гіпотонія правого плеча, ускладнений підйом правої руки вище горизонтального рівня, виражений парез згиначів правого передпліччя, сила в кісті 1 бал, легкий парез лівого згинача, сила в руці 4 бали, діагноз при направленні на МСЕК: «Позиційна двобічна брахіоплексопатія з вираженим парезом згиначів правого передпліччя, легким парезом згинача лівого передпліччя, виражене порушення функції правої руки, порушення функції самообслуговування, остеохондроз шийного відділу хребта з протрузією дисків С3-С4, С5-С6, С6-С7».

Експертна комісія зауважила, що згідно медичної картки № 3678 Маріупольської міської лікарні № 9 (час перебування 05.06.2015 року 15.06.2015 року) при проведенні обстеження і встановленні діагнозу «Позиційна проксимальна правобічна брахіоплексапатія» не було проведено рентгенографії правого плечового суглобу, електроміографічного дослідження, що є вкрай необхідним при встановленні діагнозу брахіоплексопатії, так як дозволяє визначитися щодо рівня ураження. При наступній госпіталізації й встановленні групи інвалідності також відсутнє електроміографічне дослідження. Позиційна проксимальна правобічна брахіоплексопатія» не винесений в заключний клінічний діагноз.

Таким чином, враховуючи дані з наданої медичної документації, в тому числі встановлення діагнозів, що відрізняються за етіологічним чинником (позиційна, ішемічна, посттравматична), за стороною ураження (однобічна, двобічна), різні дані неврологічного стану під час проведення обстежень ( різна сила в кінцівках, рівень обмеження рухів, різний ступінь парезу й локалізації, тощо) неповний обсяг інструментальних досліджень не дозволяють комісії визначитися щодо терміну початку захворювання, етіологічного чинника (причин виникнення), локалізації патологічного процесу та обґрунтованості встановлених діагнозів. Приймаючи до уваги відсутність медичної карти амбулаторно хворого за місцем мешкання ОСОБА_2 за період часу за 1996 2015 роки з відомостями щодо стану здоровя останнього, а саме перенесених травм, захворювань плечових суглобів, інфекцій; впливу основного виду трудової діяльності (робота в умовах фізичного перенавантаження у якості штукатура; відсутності вказівки на положення тіла під час оперативного втручання від 08 червня 2015 року в медичній карті стаціонарного хворого № 3678 Маріупольської міської лікарні № 9; висновку медичної комісії військкомату стосовно придатності його до військової служби; відмови ОСОБА_2 від огляду експертною комісією з проведенням додаткового інструментального електроміографічного дослідження, комісія не має можливості обєктивно відповісти на питання №№1, 4, 5 ухвали судді стосовно причини виникнення у ОСОБА_2 двобічної брахіоплексопатії та наявності причинно-наслідкового звязку між проведенням операції з видалення жовчного міхура та встановленням діагнозу «Позиційна двобічна брахіоплексопатія з вираженим парезом згиначів правого передпліччя, легким парезом згиначів лівого передпліччя, вираженим порушенням функції правої руки, порушенням функції самообслуговування» у звязку з невизначеністю клінічної картини, неповним обсягом клінічних і лабораторних обстежень», а також у звязку з відмовою ОСОБА_2 від додаткового огляду комісією.

Експертна комісія зазначила, що після проведення повного клінічного й інструментального обстеження ОСОБА_2 та вивчення медичної документації, що наведена вище, не виключається можливість надати відповіді на питання №№ 1, 4, 5 ухвали судді.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст.212 ЦПК України) встановив, що відповідно до вимог передбачених ст.ст.57-60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих у спірних правовідносинах доказів на підтвердження тих обставин, які свідчать про неправомірність дій відповідача та хірурга ОСОБА_4, лікаря - анестезіолога ОСОБА_3, безпосередній причинний звязок між ними і шкодою, вину зазначених осіб.

Крім того, слід зазначити, що судом апеляційної інстанції представникам позивача неодноразово було розяснено право заявити клопотання про призначення повторної або додаткової судової медичної експертизи та положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, але вказаним правом останні не скористались. Більш того, неодноразово категорично відмовилися від їх проведення, заявив, що для проведення експертизи необхідно проводити огляд ОСОБА_2 з проведенням додаткового інструментального електроміографічного дослідження, яке виявить стан здоровя ОСОБА_2 на час їх проведення, а не станом на червень 2015 року, а тому на їх думку проводити огляд, дослідження і експертизу є недоцільним.

З огляду на наведе вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди відсутні.

Більш того, з пояснень представників позивача та матеріалів справи вбачається, що сама операція з видалення жовчного міхура проведена вдало, будь-яких ускладнень внаслідок видалення останнього, не настало.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи ці обставини, а також факт добровільного придбання ліків позивачем, його близькими, та понесення витрат на діагностичне обстеження за власною згодою, які позивач оцінив в сумі 4500 грн., дійшов правильного висновку, що законних підстав для покладання майнової відповідальності або компенсації витрат понесених за час перебування в хірургічному відділенні Маріупольської міської лікарні № 9 за рахунок відповідача не має.

Доводи апеляційних скарг стосовно запису лікаря анестезіолога щодо скарг хворого на проблеми в грудному відділі хребта, які останній виявив до операції, внесення додаткових записів щодо діагнозу «параліч Ерба Дюшена» при огляді лікарем - невропатологом, а також зазначення про них в історії хвороби неврологічного відділення Маріупольської міської лікарні № 9 за пропозицією лікаря анестезіолога, і що вказані записи зроблені з метою уникнути відповідальності, являються безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Як пояснила лікар хірург ОСОБА_4 та не заперечували представники позивача в апеляційному суді, ОСОБА_2 до операції був оглянутий лікарем анестезіологом. Огляд був зафіксований в історії хвороби № 3678-545, яка не містить даних про повторний огляд хворого та внесення додаткових записів щодо стану здоровя ОСОБА_2

Ті обставини, що записи відносно огляду лікарем анестезіологом і оперативним лікуванням зроблені непослідовно, не можуть свідчити, що запис лікаря не відображає надані хворим данні за стан свого здоровя. Як пояснила в апеляційному суді лікар анестезіолог ОСОБА_3, вона оглядала ОСОБА_2 до операції, а запис зробила після надходження до неї медичної карти. Додатково також пояснила, що після виходу ОСОБА_2 08 червня 2015 року з наркозу, він не міг виявляти будь-які скарги стосовно болю в руці, її оніміння, оскільки йому вводили наркотичний препарат сибазон.

Доводи апеляційних скарг стосовно відображення скарг хворого на проблеми в грудному відділі хребта в історії хвороби неврологічного відділення Маріупольської міської лікарні № 9 за пропозицією лікаря анестезіолога ОСОБА_3 з метою уникнути від відповідальності не підтверджуються матеріалами справи, та ґрунтуються лише на особистій думки позивача та його представника.

Матеріалами справи спростовуються і доводи апеляційних скарг щодо не встановлення при МРТ-обстеженні 23 червня 2015 року шийного відділу хребта, даних на захворювання остеохондрозу, проведеного в період лікування в неврологічному відділенні Маріупольської міської лікарні № 9 (т.1а.с.20, 121).

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційних скарг стосовно тривалої і незручної пози хворого під час операції, а саме щодо невідповідності розміру операційного столу зросту ОСОБА_2, (195 см.), внаслідок чого у нього «звисала шия», що і явилось однією з причин отриманого після проведення операції захворювання.

Зазначені доводи спростовуються паспортами операційних столів, габаритні розміри яких становлять 2000 х 490 см. ( т.2 а.с.32 44, т.3 а.с. 115 116). Операційний стіл промислового виробництва вироблений згідно з існуючими стандартами.

Поза у якій повинен розміщатися хворий на операційному столі під час операції по видаленню жовчного міхура не встановлено наказом МОЗ України № 297 від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Хірургія».

З пояснень в апеляційному суді лікарів хірургів ОСОБА_4, ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 під час проведення операції знаходився в позиції лежачи на спині, будь - яких скарг щодо незручності під час фіксування на операційному столі не висловлював.

Отже, пояснення представника позивача ОСОБА_13, яка не була присутня при операції позивача, щодо знаходження останнього в позиції лежачи на лівому боці, також ґрунтуються лише на її думки, як вона пояснила в апеляційному суді це її підозрівання.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то моральною шкодою визнаються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду виникає у її заподіювача також за умови, що дії останнього були неправомірними.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо ухвалення рішення у порушення норм матеріального права, оскільки не застосовані положення ч.1 ст.1172 та 1195 ЦК України є безпідставними, оскільки в діях працівників відповідача судом не було встановлено порушень діючого законодавства або неправомірної бездіяльності, які б вплинули на розвиток хвороби. За таких підстав суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для покладання відповідальності на відповідача з приводу відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

Висновок експерта № 210-КЕ/2016/пп зроблений за матеріалами справи, які були надані судом для проведення судово-медичної експертизи та без огляду і додаткового дослідження позивача, а не у звязку з відсутністю мотивувальної частини ухвали суду про призначення зазначеної експертизи. Будь-яких клопотань з цього приводу експертами не заявлялось.

При проходженні МСЕК, ОСОБА_2 самостійно визначив свою професію, зазначив, що працює підсобним робочим та має основну професію штукатур (т3 а.с.132 -134).

Обґрунтовуючи рішення суд першої інстанції послався на висновок експерта № 210-КЕ/2016/пп, в якому експертна комісія дійшла висновку про неможливість визначитися щодо терміну початку захворювання, причини його виникнення та обґрунтованості встановлених діагнозів з посиланням на відсутність медичної картки ОСОБА_2 за 1996 2015 роки з відомостями про стан його здоровя, впливу основного виду трудової діяльності (робота в умовах фізичного перенавантаження у якості штукатура) та відмови ОСОБА_2 від додаткового огляду та електроміографічного дослідження.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованого висновку суду про вплив на вплив на стан здоровя позивача основного виду трудової діяльності (робота штукатуром), є безпідставними.

Ніяких нових обставин, які б не були предметом розгляду в суді першої інстанції та могли б вплинути на рішення суду, в апеляційних скаргах не наведено та доказів не надано.

Доводи апеляційної представника позивача щодо порушення судом строків складання повного рішення не відносяться до порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду.

Більш того, даних про те, що судом було порушено строки виготовлення повного рішення, передбачені ч.3 ст.209 ЦПК України, матеріали справи не містять, оскільки відповідно до зазначеної норми, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки вступна та резолютивна частини рішення були проголошені 29 червня 2017 року, суд ще мав право 04 липня 2017 року виготовляти повне рішення.

Тому доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права колегія суддів вважає неспроможними.

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у звязку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги позивача та його представника підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

ОСОБА_20