Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щадко ОксанаІларіївна, ОСОБА_8, про визнання недійними довіреності, договору дарування та договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд визнати недійсними: довіреність від 23 січня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за № 93; договір дарування від 06 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 136 і договір купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 144.

В обґрунтування вказаних вимог, позивач зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності їй, ОСОБА_9 і ОСОБА_5 в рівних частинах. Позивач стверджує, що під психологічним і фізичним тиском ОСОБА_5 мати позивача - ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_10 на укладення договору дарування від її імені. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 січня 2015 року. В довіреності зазначено, що ОСОБА_11 є громадянином Російської Федерації і нібито проживає за адресою: АДРЕСА_1. Аналогічні дані містяться й у договорі дарування на користь відповідача. Проте, ОСОБА_11 жодного дня не проживала за вказаною адресою і ніколи там зареєстрованою не була. Даних російського паспорту та адреси реєстрації не зазначено нотаріусами в жодному документі. Після того, як мати позивача та відповідача поставила свій підпис під довіреністю, на початку лютого 2015 року вона була поміщена до будинку престарілих осіб у м. Бердичеві Житомирської області, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На підставі вказаного, позивач вважає, що довіреність видана від імені її матері та укладений на її підставі договір дарування є недійсними.

Крім того, під тиском і погрозами фізичної розправи ОСОБА_5 примусив і її укласти із ним договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06 лютого 2015 року. Договором передбачено, що вартість 1/3 частини квартири становить 145 тис. грн., разом з тим згідно з п. 10 цього договору оціночна вартість квартири становить 994 140 грн, тобто 1/3 частини квартири повинні коштувати 331 380 грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що позивач, усвідомлюючи реальну вартість своєї частки в квартирі, продала її за ціну, що майже втричі нижче ринкової. На підставі вказаного позивач просила визнати і цей договір купівлі-продажу недійсним, оскільки спірна квартира була єдиним її житлом, а нині вона вимушена проживати в хостелі для безпритульних людей, грошових коштів за цим договором купівлі-продажу не отримувала, іншого житла у неї немає та вчинила його під впливом насильства і побоювання за своє життя і здоров'я.

Після цього, 24.09.2015 відповідач здійснив відчуження незаконно отриманих часток квартир добросовісному набувачу - ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Встановивши, що позивачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які відповідно до вимог статей 215, 230, 231, 234 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійними, та те, що оспорювані правочини за формою та змістом відповідають вимогам статей 655-657, 717-719, 1000, 1003 ЦК, суди,дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В Попович