Справа № 347/2427/14-ц
Провадження № 22-ц/779/16/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач Василишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Старокутської сільської ради, реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції про визнання незаконними рішень сільської ради від 07 лютого 2014 року, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора реєстраційної служби Косівського РУЮ від 18 березня 2014 року, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Фединчук С.І. від 27 березня 2014 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 16 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що рішенням Старокутської сільської ради від 23.06.1993 року їй передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,408 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства. На підставі даного рішення позивачці видано Державний акт на право власності на земельні ділянки від 30.06.1993 року, який зареєстрований у встановленому порядку.

Рішенням Старокутської сільської ради від 29.12.1993 року передано у власність земельну ділянку площею 0,425 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства і відповідачці ОСОБА_2 та було видано Державний акт про право власності на земельні ділянки загальною площею 0,425 га від 30.12.1993 року.

Правомірність вищевказаних державних актів встановлено рішенням Косівського районного суду від 03.07.2013 року.

У 2013 році на замовлення відповідача ОСОБА_2 приватним підприємцем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі. При цьому, при встановленні меж земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, підприємець незаконно збільшив її площу на 0,0125 га. та встановив межі земельної ділянки площею 0,0575 га.

ОСОБА_1 вважає, що таке зміщення - збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 мало місце за рахунок її земельної ділянки.

Рішенням Старокутівської сільської ради від 07.02.2014 року уточнено площу та лінійні проміри земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0575 га. Іншим рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року погоджено межу між земельною ділянкою ОСОБА_2 площею 0,0575 га та земельною ділянкою ОСОБА_1 по лінії Г.А. кадастрового плану. 27.03.2014 року ОСОБА_2 уклала договір дарування з ОСОБА_3, за яким відчужила останній земельну ділянку площею 0,0575 га.

Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги (а.с.89, том-1), ОСОБА_1 просила позов задоволити.

Рішенням Косівського районного суду від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення Старокутської сільської ради від 07 лютого 2014 року «Про уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_2 згідно Державного акту серії НОМЕР_3 від 30 грудня 1993 року в АДРЕСА_1 площею 0,0575 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» та «Про погодження меж між земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 площею 0,0575га та земельною ділянкою ОСОБА_1 по лінії Г-А кадастрового плану по існуючих межових знаках».

Визнано незаконними та скасовано рішення № 11691234 та №5008003 державного реєстратора Копильчука В.М. державної реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 18 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1.

Визнано незаконними та скасовано рішення № 11965687 та №5132733 державного реєстратора приватного нотаріуса Фединчук С.І. Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Косівського районного суду від 09 жовтня 2015 року стягнуто в дохід держави з ОСОБА_2, ОСОБА_3, Старокутської сільської ради та Реєстраційної служби Косівського РУЮ в солідарному порядку 730,80 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт вказувала на те, що суд визнав незаконними та скасував рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Фединчук С.І. без залучення її до участі у справі як відповідача, чим позбавив її можливості давати пояснення, висловлювати заперечення та оскаржувати рішення суду.

Судом не було враховано того, що виготовлення проектів землеустрою було погоджено між нею та ОСОБА_6 При проведенні спеціалістом землевпорядних робіт та землевпорядником сільської ради обмірів земельних ділянок були присутні обидві сторони і жодних заперечень зі сторони позивача не було заявлено. Фактичне користування належної їй земельної ділянки становило 0,0575 га, що є більшим ніж відображено у державному акті - 0,045 га. А фактичне землекористування ОСОБА_1 становило після обмірів 0,0893 га, що є більшим ніж відображено у її державному акті - 0,077 га. Такі зміни були відображені у технічній документації.

ОСОБА_2 вважає безпідставними доводи позивачки про те, що збільшення площі належної їй земельної ділянки відбулось за рахунок захоплення нею частини земельної ділянки, оскільки між їх земельними ділянками була встановлена межа ще у 1993 році і жодна перевірка не виявила факту порушення межі та захоплення частини земельної ділянки.

Апелянт вважає необгрунтованим висновок суду про те, що спеціаліст землевпорядних робіт ОСОБА_7 збільшив площу належної їй земельної ділянки на 0,0125 га, оскільки спеціалістом було відображено фактичне землекористування по існуючих межах.

ОСОБА_2 вважає таким, що ґрунтується на припущеннях висновок суду про те, що «при співставленні даних планів помітно зміну місця розташування земельної ділянки відповідачки в сторону збільшення». Безпідставно суд взяв до уваги і висновок державного реєстратора про доцільність задоволення позовних вимог.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

Після перегляду справи касаційною інстанцією, справа направлена на новий розгляд апеляційної інстанції на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справі від 15.06.2016 року.

При новому розгляді у судовому засіданні апеляційного суду, апелянт заявлені вимоги підтримала, просила скаргу задоволити.

Позивач та її представник скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Інші учасники процесу в судове засідання представництво не забезпечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає з наступних причин.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Старокутської сільської ради №25-І від 23.06.1993 року ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,077 га. для обслуговування житлового будинку та 0,331 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі даного рішення ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,408 га серії НОМЕР_5 від 30.06.1993 року (а.с.11).

Рішенням Старокутської сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 року відповідачу ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,045 га. для обслуговування житлового будинку та 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства.

30.12.1993 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,425 га серії НОМЕР_5 ( а.с.12).

Рішенням Косівського районного суду від 03.07.2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Старокутська сільська рада, про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки від 30.06.1993 року та від 30.12.1993 року, видані на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно (а.с.8-10).

Рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 уточнено площу та лінійні розміри, у зв'язку із проведенням інвентаризації та відновлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 згідно державного акту від 30.12.1993 року по АДРЕСА_1 площею 0,0575 га в т.ч. за цільовим призначенням: ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га в т.ч. по угіддях: під будівлями і двором - 0,0368 га, багаторічні насадження - 0,0207 га.

Рішенням Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року вирішено погодити межу між земельною ділянкою ОСОБА_2 АДРЕСА_1 площею 0.0575 га та земельною ділянкою її сусідки ОСОБА_1 по лінії «Г-А» кадастрового плану по існуючих межових знаках. (а.с.14, 15).

За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.02.2014 року, відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18.10.2013 року площа земельної ділянки ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, становить 0,0575 га (а.с.73).

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Косівського РУЮ від 18.03.2014 року №11691234 проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 (а.с.78,79).

27.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0575 га (а.с.80).

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Косівського РУЮ від 27.03.2014 року №11965687 проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 (а.с.85,86).

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст.79/1 ЗКУ формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За змістом заяви про уточнення позовних вимог від 03.02.2015 року вбачається, що суть порушеного права ОСОБА_1 полягає у включенні частини її земельної ділянки до площі земельної ділянки ОСОБА_2 після уточнення її меж.

Дана земельна ділянка подарована ОСОБА_2 за договором ОСОБА_3 і на час розгляду спору така перебуває у її власності.

Площу, яка на думку позивача, захоплена у неї відповідачкою ОСОБА_2, складає 0,0125 га. Оскільки сільською радою неправомірно погоджено межі земельних ділянок та уточнено лінійні їх розміри земельної ділянки ОСОБА_2, такі рішення, на її думку, підлягають скасуванню разом із скасуванням державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 здійснену 18.03.2014року.

Як підтвердила у засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник, сторона підтримує позовні вимоги в редакції зазначеної заяви.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За клопотанням ОСОБА_1 у справі було призначено земельно-технічну експертизу.

04.09.2017 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз до суду було направлено Висновок № 5154/5155 від 28.08.2017 року за яким експертами встановлено, що фактична площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає площі та конфігурації, зазначеній у правовстановлюючих докуметах, а саме у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Фактична площа земельної ділянки більша на 0,0005 га.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 30.06.1993 року площа земельної ділянки, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 становить 0,0770 га.

Площа земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1 і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 становить 0,0908 га (таблиця 2 додаток 1 до висновку). Площа земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1 і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 не відповідає площі, зазначеній у Державному акті від 30.06.1993 року, та більша на 0,0138 га.

Площа земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 і перебувала у власності ОСОБА_2 згідно даних Державного акту про право власності на земельну ділянку від 30.12.1993 року №014966/08-29-2 становить 0,0450 га.

Площа земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 становить 0,0508 га.

Площа земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3 та знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.03.2014 року становить 0,0575 га. (а.с.80-83, том-1).

Встановити чи є накладання (зміщення) меж земельної ділянки (ОСОБА_2) ОСОБА_3 визначеної після уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_2 згідно рішення Старокутської сільської ради від 07.02.2014 року на межу земельної ділянки ОСОБА_1 не надається можливим.

При цьому, в частині обґрунтування причин неможливості встановити накладення земельних ділянок експертами зазначено, що при співставленні величини розмірів та конфігурації спільних меж земельних ділянок, зазначених у правовстановлююючих документах, а також меж земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3, з межами земельної ділянки ОСОБА_1, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю від 30.06.1993 року (таблиця 3 додатку 1) виявлено невідповідності у величинах розмірів та конфігураціях спільних меж. Так, як згідно правовстановлюючих документів суміжні межі не мають дотичності (ідентичності), за якими можна було б ідентифікувати кожну суміжну межеву лінію, встановити чи є накладка (зміщення) меж земельної ділянки (ОСОБА_2) ОСОБА_3 визначеної після уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_2 згідно рішення Старокутської сільської ради 07.02.2014 року на межу земельної ділянки ОСОБА_1 не надається можливим.

Сторони спору в засіданні апеляційного суду погодилися з висновком експертизи та будь-яких зауважень чи клопотань з цього приводу не висловили.

Таким чином, обставина щодо існування накладення меж земельної ділянки ОСОБА_2 після уточнення площі та лінійних розмірів на частину земельної ділянки позивача площею 0,0125 га. не доведена.

Інших доказів, які б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Посилання позивача на картографічні матеріали, що містяться в матеріалах справи та співставлення планів зовнішніх меж, кадастрових планів земельних ділянок позивача та відповідача на увагу не заслуговують, оскільки не є належними доказами обставин, які слід встановити в спірному випадку.

Прийняття рішень сільською радою про погодження межі між земельними ділянками позивача та відповідачки ОСОБА_2, уточнення площі та її лінійних розмірів, самі по собі прав позивача не порушують без доведення обставини щодо існування накладки земельних ділянок та встановлення площі накладення. Державна реєстрація права власності є процедурою оформлення та похідною від виникнення права . Крім того, позивач доводячи захоплення її земельної ділянки в певній частці відповідачкою ОСОБА_2, правовстановлюючий документ про право власності на земельну ділянку останньої не оскаржує. Така ділянка була подарована згідно договору дарування від 27.03.2014 року ОСОБА_3, яка є власником спірної земельної ділянки на час розгляду справи, тоді як і такий договір позивач не оскаржує.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував та прийшов до неправильного висновку.

З огляду на обставини викладені в апеляційній скарзі та встановлені в ході розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду та відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Старокутської сільської ради, реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції про визнання незаконними та скасування рішення Старокутської сільської ради від 07 лютого 2014 року «Про уточнення площі та лінійних розмірів земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_2 згідно Державного акту серії НОМЕР_3 від 30 грудня 1993 року в АДРЕСА_1 площею 0,0575 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», рішення «Про погодження меж між земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 площею 0,0575га та земельною ділянкою ОСОБА_1 по лінії Г-А кадастрового плану по існуючих межових знаках», рішення № 11691234 та №5008003 державного реєстратора Копильчука В.М. державної реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 18 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1,рішення № 11965687 та №5132733 державного реєстратора приватного нотаріуса Фединчук С.І. Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2 на земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Косівського районного суду від 16 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Старокутської сільської ради, реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції про визнання незаконними рішень сільської ради від 07 лютого 2014 року, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора реєстраційної служби Косівського РУЮ від 18 березня 2014 року, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Фединчук С.І. від 27 березня 2014 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 884,27грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.