Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2017 Справа №607/7129/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Чичкевич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 25, 8 кв.м. за адресою м. Тернопіль вул.. 15 квітня, 15Б.

В обгрунтування позову посилається на ту обставину, що позивачкою, за відсутності заперечень та наявності згоди власника земельної ділянки, було здійснено реконструкцію придбаного за нотаріально посвідченим правочином приміщення в металоконструкціях; позивачка оформила земельний сервітуту на користування земельною ділянкою під спірним майном, однак лише в судовому порядку може захистити право на майно.

В судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву в якій просить справу розглядати за власної відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не забезпечили явку представника, однак на адресу суду направив письмове звернення про відсутність заперечень на вимогу ОСОБА_1 .

Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступні факти.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оспорювання, порушення або невизнання.

29 серпня 2012 року між сторонами спору було укладено договір дарування, посвідчений нотаріально в реєстрі за №4001, предметом якого було передання відповідачем позивачці у власність приміщення кіоску в металоконструкціях за адресою вул. 15 квітня в м. Тернополі біля торгового центру «Молодіжний». Вказаний кіоск розташований на земельній ділянці несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, загальною площею 0, 000966 га, що перебуває в оренді, згідно договору оренди між відповідачем та Тернопільською міською радою від 24.02.2014 року.

В силу ст. 204 ЦК України, дійсність вищезащзначеного правочину презюмується судом, оскільки його недійсності законом прямо не встановлено, й відсутній докази визнання договору недійсним в судовому порядку.

Того ж дня, 29.08.2012 року відповідач склав заяву, посвідчену нотаріально в реєстрі за №4010, згідно котрої відмовився від права користування (надав згоду на вилучення) земельної ділянки загальною площею 0, 000966 га, на користь позивачки.

24 грудня 2013 року Тернопільською міською радою було ухвалене рішення за №6/42/82 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0030 га для обслуговування та реконструкції кіоску за адресою вул. 15 квітня з наданням земельної ділянки в оренду на 5 років.

Відповідно умов договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 04.09.2014 року, керуючись Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, ст.. 28 ЗУ « Про регулювання містобудівної діяльності», ОСОБА_1 встановлено строковий особистий земельний сервітут на користування територією площею 0, 0030 га в м. Тернополі, на якій буде розташована споруда. Обєктом строкового земельного сервітуту є територія в м. Тернополі за адресою вул.. 15 квітня.

07 квітня 2014 року між ТМР та позивачкою укладено Додаткову угоду до договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 04.09.2014 року, згідно з умовами котрої строку дії строкового земельного сервітуту встановлено до 26 квітня 2018 року.

Надалі 15.08.2014 року Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, позивачці видано паспорт привязки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

14.06.2017 року ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат АЕ №000363), ПП «ВолКас» виготовлено звіт про проведення обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, згідно змісту якого вбачається, що спірне нежитлове приміщення знаходиться в нормальному стані, відповідає будівельним та санітарним нормам та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. За даними технічного паспорта загальна площа нежитлового приміщення складає 25, 8 кв.м

Згідно довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2017 року за №63/17А, вбачається, що згідно обліків бюро, за адресою м. Тернопіль 15 квітня, 15 Б , немає зареєстрованого нерухомого майна.

Як встановлено судом, позивачкою за відсутності заперечень власника земельної ділянки, власними силами та за власний кошт було здійснено влаштування спірної нежитлової будівлі, позивач оформив земельний сервітут на користування земельною ділянкою під спірним майном.

Згідно ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд констатує, що здійснене позивачем здійснено влаштування спірної нежитлової споруди відповідає всім вимогам ДБН, пожежним та санітарним нормам. В інтересах позивача встановлено земельний сервітут на користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням.

При цьому вищезазначено, що рішенням ТМР від 24 грудня 2013 року за №6/42/82, позивачці надано право реконструкції спірного приміщення, відтак стверджувати про самочинність дій з реконструкції, є недоречним.

В п.7 Постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» Пленум вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснив, що при вирішенні спорів за позовами про визнання права власності на переобладнанні самочинно квартири в багатоповерхових будинках, підлягає до застосування ч.2 ст. 383 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень частини 2 ст.383 Цивільного кодексу України, власник квартири може на власний розсуд здійснити в ній зміни, за умови, зо ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир в багатоповерховому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, суд вважає правильним, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, застосувати аналогію закону, визначену подібними неврегульованим спірним правовідносинами, визначеними статтею 383 ЦК України, щодо нежилих приміщень.

Вищезгадані обставини свідчать про відсутність порушення прав третіх осіб, оскільки з приводу створеної позивачкою речі - нежитлового приміщення за адресою м. Тернопіль 15 квітня, 15 Б, загальною площею 25, 8 кв.м, суду не надано доказів в підтвердження конфліктів і спорів з іншими особами.

Відтак, оскільки це диспозитивне право особи на звернення до суду за змістом порушеного, невизначного або оспорюваного права, і в даному випадку наявний спір зумовлений відсутністю у позивачки будь якого документа на реконструйоване майно, аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст.8, 16, 316, 383 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 25, 8 кв.м. в м. Тернополі по вул.. 15 квітня, 15Б.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4