Провадження № 2/522/166/17
РІШЕННЯ

Іменем України

«23» березня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, відповідно до уточнених позовних вимог просив визнати за ним, ОСОБА_1, право спільної часткової власності на 66/1000 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що належало на праві власності його матері ОСОБА_3, яка померла 18.11.2006 року, в обґрунтування чого посилався на наступне.

29 вересня 1994 року на Одеській Універсальній Біржі GIP укладено договір міни нерухомого майна №94/0354, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прийняли 165/1000 частин квартири, загальною площею 46,68 кв.м., що складається з двох кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний договір рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року визнано дійсним. 08.04.2003 року помер ОСОБА_4, який був рідним братом ОСОБА_3, та 06.10.2006 року помер ОСОБА_5, який був сином ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину після померлих, проте не оформила її у звязку зі смертю 18.11.2006 року. За заявою позивача ОСОБА_1 18.06.2015 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №195/2015 до майна померлої матері позивача ОСОБА_3. Проте, відповідно до листа нотаріальної контори від 06.10.2015 року №2023/02-14 позивачу рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування з метою захисту своїх майнових і спадкових прав, у звязку із чим ОСОБА_1 і звернуся до суду.

Відповідач надав суду заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їхнього задоволення, просив розглядати справу за його відсутності.

Позивач надав суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами та витребуваних судом письмових доказів.

29 вересня 1994 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з однієї сторони (ініціатор угоди), а також ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з другої (учасник угоди), укладено договір №94/0354 міни нерухомого майна. Відповідно до цього договору учасник угоди прийняв 165/1000 частин квартири, загальною площею 46,68 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 34,1 кв.м., а також 165/1000 кухні, туалету, ванної кімнати, коридорів, комори.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2010 року визнано дійсним вказаний договір міни нерухомого майна. Рішення набрало законної сили 28 травня 2010 року.

Відповідно до наданих інформаційних відомостей Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 07.02.2017 року №464-06/56 станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 165/5000 (що дорівнює 33/1000) частин квартири АДРЕСА_3 за кожним.

18 червня 2015 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2 №457 відкрито спадкову справу №193/2015 до майна померлого 08 квітня 2003 року ОСОБА_4, зокрема, 165/5000 (33/1000) частки квартири АДРЕСА_4. Відповідно до матеріалів цієї спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звертався лише ОСОБА_2, який є рідним братом ОСОБА_4 відповідно до наданих суду свідоцтв про народження. При цьому, ще одним спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину, була ОСОБА_3, проте остання померла 18.11.2006 року, у звязку з чим не встигла оформити свої спадкові права на таке майно.

Разом з цим, 06 жовтня 2006 року помер також ОСОБА_5, свідоцтво про смерть від 09 жовтня 2006 року, серії 1-ЖД №072435, який був братом позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвами про народження позивача та померлого ОСОБА_5 (свідоцтво про народження від 11.12.1991 року, серії V-ЖД №316396 та свідоцтво про народження від 08.01.1987 року, серії ІV-ЖД №349371), а також сином ОСОБА_3, що також підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 Спадкова справа до майна померлого, зокрема, спірних 165/5000 (33/1000) часток квартири АДРЕСА_5 відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №46647451 від 06.03.2017 року не відкривалась.

При цьому, ОСОБА_1 19 червня 2015 року звернувся до Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини №459 після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 18 листопада 2006 року, свідоцтво про смерть від 21 листопада 2006 року, серії 1-ЖД №079035. Родинні відносини позивача з ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 свідоцтво про народження від 11.12.1991 року, серії V-ЖД №316396. Інші осіб, які зверталися б до нотаріальної контори щодо прийняття чи відмови від спадщини 165/5000 (33/1000) часток квартири АДРЕСА_6, відсутні.

Таким чином, після смерті зазначених осіб залишилось спадкове майно, зокрема, по 165/5000 (33/1000) частин квартири АДРЕСА_7.

Відповідно до листів Першої Одеської державної нотаріальної контори від 06 жовтня 2015 року №2022/02-14 та №2023/02-14 видати свідоцтво про праву на спадщину на майно померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 неможливо з тих підстав, що договір міни нерухомого майна№94/0354 від 29 вересня 1994 року не відповідає вимогам законодавства, а також існують перешкоди у встановленні окремих часток кожного із співвласників квартири, оскільки такі відомості відсутні у зазначеному договорі.

При цьому, відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року за ОСОБА_2 визнано право спільної часткової власності на 66/1000 частин квартири АДРЕСА_8, з яких, як слідує з мотивувальної частини рішення суду, 33/1000 отримані в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, та 33/1000 як такі, що належать ОСОБА_2 на підставі договору міни. Вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 11.01.2017 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За правилом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_9, починаючи з 12.10.1994 року та зняті з реєстрації у звязку зі смертю, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_9 як спадкоємець першої черги, проте не встигла оформити права на неї у звязку з власною смертю.

До складу спадщини включаються права та обов'язки спадкодавця, які не припинилися з настанням його смерті. Одним з майнових прав, що виникло у спадкоємця, проте не оформлене ним, є право на оформлення права на спадщину.

Таким чином, право спадкоємця оформити спадщину після смерті ОСОБА_5 перейшло до спадкоємця ОСОБА_3 та, як наслідок, відбувся перехід права спадкування до ОСОБА_10

При цьому, судом визнається доведеною належність спірних частин квартири померлій ОСОБА_3 в розмірі 33/1000 на момент смерті, а також ОСОБА_11 в розмірі 33/1000, оскільки правова підстава для оформлення права власності договір міни нерухомого майна №94/0354 від 29.09.1994 року, визнаний дійсним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2010 року, вказане судове рішення не оскаржено та набрало законної сили.

Наведене також підтверджується згідно з відповіддю від 07.02.2017 року з КП «БТІ» ОМР, за змістом якої право власності на спірні частини квартири зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (тут невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом.

Таким чином, враховуючи, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у загальному порядку, інших спадкоємців, які мали б право на обовязкову частину у спадщині судом не встановлено, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 66/1000 часток квартири АДРЕСА_10 (колишня назва Щепкіна) у м. Одесі у порядку спадкування за законом.

Під час обрання належного способу захисту прав та інтересів позивача суд, серед передбачених законом, вважає за необхідне застосувати дієвий спосіб захисту, що здатен вирішити спір по суті, не спричинятиме до необхідності наступних звернень позивача до інших інституцій задля отримання юрисдикційного захисту.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права.

Керуючись ст. ст. 392, 1217 ЦК України, ст. ст. 11, 74, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 66/1000 часток квартири АДРЕСА_10 (колишня назва вулиця Щепкіна) у м. Одесі, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 18 листопада 2006 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ С.О. ПОГРІБНИЙ

23.03.2017