АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/6596/16ц Головуючий 1 інстанції: Гаврилюк С.М.
Провадження: № 22ц/790/1027/17
Категорія: договірні Суддя-доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

01 вересня 2016 рок Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом.

Позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н, що був укладений між сторонами 23 липня 2010 року, у розмірі 58773,34 гривень, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 березня 2013 року у розмірі 58773,34 грн., яка складається з: 12634,83 гривень - заборгованість за кредитом; 40863,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2000 гривень - заборгованість за комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2774,92 гривень - штраф (процентна складова); вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалами того ж суду від 15 листопада 2016 року усунуто описки у вказаному вище рішенні в частині дати договору за яким стягнута заборгованість - зазначено 23 липня 2010 року замість помилкового - 26 березня 2013 року, та заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.95,96; 99-101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, постановлено з порушенням норм процесуального закону, за неповно з'ясованих обставин у справі.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, представник банку проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 625 ЦК України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами, необхідність виконання зобов'язань належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Судовим розглядом встановлено, що 23 липня 2010 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір №б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, за приписами якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23 липня 2010 року ОСОБА_2 особисто підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, викладені на банківському сайті становлять між Клієнтом та Банком договір про надання банківських послуг. Власним підписом ОСОБА_2 підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Пунктами 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним кредитним договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.6, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку; при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості.

Встановлено також і не заперечується ОСОБА_2, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.

Натомість ОСОБА_2 взяті на себе договором зобов'язання виконувала неналежно, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 30 червня 2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 58773,34 гривень, яка складається з: 12634,83 гривень - заборгованість за кредитом; 40863,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2000 гривень - заборгованість за комісією; 3274,92 гривень - заборгованість по судовим штрафам.

Розмір заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів не виконала, на неї слід покласти обов'язок сплатити кредит, проценти за користування кредитними коштами, та обумовлені договором комісію і штрафи.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що строк дії картки закінчився у 2009 році не відповідають фактичним обставинам у справі, оскільки судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 активно користувалась декількома картками отриманими за цим кредитним договором, цей факт підтверджується фотографіями останньої з картками в різні періоди часу, а також інформацією з програмного комплексу про карткові рахунки ОСОБА_2. Останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 29 листопада 2014року в сумі 600 гривень.

Не можна визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги стосовно ненадання їй Банком, як споживачу, інформації про умови кредитування, оскільки матеріали справи містять докази про підписання відповідачем Довідки про умови кредитування від 23 липня 2010 року, яка містить істотні умови договору.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги стосовно незастосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позов пред'явлено в межах загального строку позовної давності - три роки, а пеня, до якої застосовується спеціальна позовна давність в один рік, за оскаржуваним рішенням не стягувалась. Крім того, заяв про застосування строку позовної давності до ухвалення судом першої інстанції рішення справі, від ОСОБА_2 не надходило.

Доводи апеляційної скарги стосовно допущених судом порушень норм процесуального права, які обмежили права відповідача на участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України.

Відповідач мала можливість поновити своє право на подання доказів та заявлення клопотань в суді апеляційної інстанції і таким правом скористалась.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року, описка в якому була усунута ухвалою того ж суду від 15 листопада 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: