Справа № 725/2577/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

19.06.2017 Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Звягінцевої /ОСОБА_1/ ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя та її виділ у натурі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Звягінцевої /ОСОБА_1/ ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя та її виділ у натурі.

В обгрунтування позовної заяви посилався на те, що в період з 15.10.1999 року по 03.12.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В період шлюбу 11.06.2009 року ними спільно було придбано та оформлено на імя ОСОБА_1 /Звягінцевої/ О.В. у статусі субєкта підприємницької діяльності нерухоме майно, а саме: будівлю гаражу літ. «С»: майстерня 16-1, площею 34,20 кв.м., комора, площею16-2 кв.м., площею 9,10 кв.м., гараж 16-3, площею 96,30 кв.м., коридор 16-4, площею 3,8 кв.м., які знаходяться за адресою м. Чернівці вул. Чкалова, 13.

В подальшому, 14.03.2011 року ними спільно було придбано та оформлено на імя ОСОБА_1 /Звягінцевої/ О.В. у статусі субєкта підприємницької діяльності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку за адресою м. Чернівці вул. Чкалова, 13, площею 0,0736 га.

Також вказував на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31.03.2014 року його позовні вимоги було задоволено частково. Зокрема, у поділі нерухомого майна за адресою Чкалова, 13 м.Чернівці, в тому числі земельної ділянки за вказаною адресою відмовлено з тих підстав, що договори купівлі-продажу нежитлового приміщення за вказаною адресою та земельної ділянки було укладено ОСОБА_3 у якості субєкта підприємницької діяльності. Апеляційною та касаційною інстанціями рішення суду у цій частині було залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 22.10.2014 року також було відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року.

Зазначив, що у 2015 році Верховним судом України було змінено правові позиції з даного питання та визначено, що майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Тому вважає, що підстави предмету позову змінилася, зокрема з урахуванням нових правових позицій ВСУ та практики ЄСПЛ.

Просив визначити частки ОСОБА_1 та Звягінцевої /ОСОБА_1/ О.В. у зазначеному нерухомому майні по 50% для кожного з подружжя та виділити у натурі у власність зазначені частки.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, за змістом п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як було встановлено судом, у провадженні Шевченківського районного суду м.чернівці перебувала цивільна справа №2-2580/12 за позовом ОСОБА_1 сергія васильовича до ОСОБА_1 ольги ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В уточненій позовній заяві від 12.12.2013 року ОСОБА_1, зокрема, просив: у рахунок поділу майна у його власність виділити приміщення 16-3 в будівлі гаражу, що знаходиться по вул.Чкалова, 13 м.Чернівці, площею 71,70 кв.м., вартістю 60310 гривень, що складає 50/100 ідеальних часток, а також земельну ділянку №1, площею 0,0279 га з цільовим призначенням для обслуговування будівлі, кадастровий номер :08:003:0074, що знаходиться в м.Чернівці по вул.Чкалова, 13, що складає 50/100 ідеальних часток. Іншу частину нерухомості у вказаному майні просив виділити у власність ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31.03.2014 року його позовні вимоги було задоволено частково. Зокрема, у поділі нерухомого майна за адресою Чкалова, 13 м.Чернівці, в тому числі земельної ділянки за вказаною адресою відмовлено з тих підстав, що договори купівлі-продажу нежитлового приміщення за вказаною адресою та земельної ділянки було укладено ОСОБА_3 у якості субєкта підприємницької діяльності.

Апеляційною та касаційною інстанціями рішення суду у цій частині було залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 22.10.2014 року також було відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року.

Таким чином, з приводу спору щодо поділу нерухомого майна, а саме: будівлі гаражу літ. «С»: майстерня 16-1, площею 34,20 кв.м., комора, площею16-2 кв.м., площею 9,10 кв.м., гараж 16-3, площею 96,30 кв.м., коридор 16-4, площею 3,8 кв.м., які знаходяться за адресою м.Чернівці вул. Чкалова, 13 та земельної ділянки за адресою м. Чернівці вул. Чкалова, 13, площею 0,0736 га наявне рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналізуючи положення п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд приходить до висновку, що для їх застосування необхідно встановити тотожність спорів, які співпадають за предметом, підставами та субєктним складом.

При цьому питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови вважаються не тотожними і судді не вправі відмовити у відкритті провадження по справі.

Проаналізувавши зміст поданої 15.06.2017 року позовної заяви, а також уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 12.12.2013 року у справ №2-2580/12, рішення суду від 31.03.2014 року, суд зауважує, що в даному випадку в обох спорах тотожні: субєктний склад, їх предмети та підстава.

Та обставина, що після винесення Верховним судом України 22.10.2014 року постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, у 2015 році змінилась правова позиція Верховного Суду України не може бути визнана судом іншою підставою звернення до суду з даним позовом, оскільки підстави звернення особи до суду з позовом є безпосередніми та конкретно стосуються предмету спору у справі.

З аналогічних підстав не є іншою підставою звернення до суду з даним позовом і практика ЄСПЛ, яка так само безпосередньо не стосується предмету спору, а є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вважаю, що у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст.3, 15, 122 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 васильовичу у відкритті провадження за його позовною заявою до Звягінцевої /ОСОБА_1/ ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя та її виділ у натурі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4 Л. А.