Ухвала

іменем україни

27 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Євтушенко О.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року,

в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював на ВАТ «Содовий завод» з 07 квітня 1975 року по 08 жовтня 1997 року.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

28 грудня 2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 стягнуто індексацію по заробітній платі в розмірі 16 212 грн 74 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 371 грн 23 коп.

Посилаючись на те, що ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура, рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі не виконано, частка держави у ВАТ «Содовий завод» становить 100 % і держава відповідно до ст. 619 ЦК України поряд з ВАТ «Содовий завод» має нести субсидіарну відповідальність, ОСОБА_2 просив стягнути з Фонду державного майна України на його користь заборгованість в розмірі 16 212 грн 74 коп., відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня

2016 року.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду донецької області від

16 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року рішення Словʼянськогоміськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня

2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Одночасно до касаційної скарги скаржником додано заяву в якій скаржник ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

16 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від

11 квітня 2017 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України у разі пропущення встановленого законом строку на касаційне оскарження з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Заява ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

16 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від

11 квітня 2017 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску є поважними.

Однак, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України та стягнення з нього заборгованості, яка виникла у ВАТ «Содовий завод» перед ОСОБА_2

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 07 квітня 1975 року по 08 жовтня 1997 року.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

28 грудня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь

ОСОБА_2 індексацію по заробітній платі в розмірі 16 212 грн 74 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 371 грн 23 коп. Рішення набрало законної сили. Рішення суду не виконано.

Разом з тим, судами встановлено, що згідно постанови господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно абз. 15 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо продажу майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій.

За приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановили, що боржник ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, суд першої інстанції, з виснвокомя кого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що Фонд державного майна України не несе поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність перед позивачем, а відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, яка виникла у ВАТ «Содовий завод» перед позивачем.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вірно вказав, що виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по індексації заробітної плати має здійснюватися в порядку, визначеному Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня

2016 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по індексації заробітної плати в розмірі 16 212 грн 74 коп.

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 325, 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: О.І.Євтушенко