Номер провадження 2/754/3585/17 Справа №754/3296/17
29 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участю секретаря - Полярної М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 13.01.2009 року приблизно о 20 год.30 хв., перебуваючи у кухні квартири АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин, в ході конфлікту з нею наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, синця на переднє- внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині та синця на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині; після чого схопив її обома руками за плечі та штовхнув в напрямку виходу з кухні, внаслідок чого вона вдарилась тулубом об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу в ділянці переднє-зовнішньої поверхні, ушкодження складових внутрішньо-суглобового зв'язувального апарату правого плечового суглобу, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Після цього, ОСОБА_2 повалив її на підлогу, взяв її за волосся та потягнув до коридору, внаслідок чого вона отримала садно на передній (долонній) поверхні нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті, повалив на диван, схопив обома руками за шию і почав її душити, внаслідок чого вона отримала синець на правій бічній поверхні шиї в середній третині. Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року, обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями заподіяв їй умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад її здоров'я. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року набрав законної сили 14.06.2016 року. Вчиненням злочину відповідач заподіяв їй матеріальні збитки, які складаються з витрат, пов'язаних з лікуванням, які підтверджуються письмовими доказами, та на день звернення до суду, в повному обсязі, становлять 1 503 грн. 71 коп. На ліки нею було витрачено 85 грн. 71 коп., що підтверджується відповідними чеками. Також, для правильного визначення ступеня тяжкості завданих їй ОСОБА_2 тілесних ушкоджень їй двічі проводили магнітно-резонансну томографію (МРТ): 23.09.2011 року МРТ пр. плечового суглобу вартістю 590 грн. та 14.05.2012 року МРТ лівого плечового суглобу вартістю 600 грн. і 40 грн. за CD-диск, що підтверджується квитанціями про оплату № 718832, № 154566 і № 154567. Крім того, її права рука знаходилась в підтримувані руки, що спричиняло їй дискомфорт та великі незручності, оскільки вона не могла нормально працювати, а також виконувати елементарну роботу по дому. Чоловіку доводилось постійно доглядати за нею та допомагати вдягатися, мити голову, готувати їжу, прати та прасувати одежу, займатися малолітнім сином. Тривалий час вона знаходилася на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності. У зв'язку з поганим самопочуттям вона змушена була постійно звертатися до лікаря. А оскільки їй було важко та незручно рухатися, вона вимушена була їздити в лікарню на таксі, на що витратила 188 грн. Таким чином, сума завданої їй матеріальної шкоди складає 1 503 грн. 71 коп., яку вона просила суд стягнути з відповідача, а також 80 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.
В судовому засіданні позивач повністю підтримала вимоги свого позову та просила про їх задоволення. Зазначила також, що діями відповідача їй було завдано також моральну шкоду, яку вона оцінює в 80 000 грн. і яка полягає у моральних і душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, завдання їй ушкоджень здоров'я, порушення нормального життєвого розпорядку через неможливість активно займатись справами, якими вона зазвичай займалась, а саме догляд за квартирою, приготування їжі, виховання сина, виконання обов'язків на роботі, а також незручностях і негативних явищах, що виникли у її житті через це. Так, після вчинення злочину, протягом тривалого часу їй довелося проходити лікування, не відвідувати роботу. Внаслідок цього, порушився її звичайний режим дня, вона не отримувала заробітну плату, як раніше, довгий час звикала до роботи після одужання. Так, робота бухгалтера потребує постійної уваги, зведення цифр, правильного заповнення бухгалтерських документів. Разом з тим, внаслідок вчинення злочину, постійного нервового стану, виконувати свою роботу як належне їй не вдавалось. Крім того, вона весь час хвилювалась за своє життя та життя свого сина, коли приходила додому, боялась, що відповідач може знову вчинити стосовно неї та сина правопорушення, оскільки він своєї вини за вчинене правопорушення не почуває, навпаки поводить себе вільно та може знову вчинити щодо неї чи її сім'ї протиправні діяння. Коли вона перебувала на роботі, постійно телефонувала сину, аби дізнатись, чи все гаразд. Крім того, додаткових моральних страждань їй завдає та обставина, що до 2015 року, тобто зі спливом 6 років після вчинення кримінального правопорушення, продовжувалося розслідування вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, обвинувачений намагався всіляко уникнути відповідальності, ухилявся від досудового розслідування, не бажав добровільно відшкодувати завдану шкоду, визнати вину та щиро розкаятись. Вона знову і знову була змушена брати участь у проведенні різних слідчих та процесуальних дій, оскаржувати рішення правоохоронних органів, у зв'язку з чим, постійно згадувала обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, що викликає негативні емоції та душевні хвилювання. Крім того, з моменту вчинення кримінального правопорушення і до звернення в суд, відповідач не вчинив жодних дій по відшкодуванню заподіяної їй шкоди.
Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем його реєстрації, про причини своїх неявок до суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала також позивач в судовому засіданні.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року відповідача по справі ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 13.01.2009 року приблизно о 20 год.30 хв., перебуваючи у кухні квартири АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин, в ході конфлікту з позивачем наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, синця на переднє- внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині та синця на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині; після чого схопив її обома руками за плечі та штовхнув в напрямку виходу з кухні, внаслідок чого вона вдарилась тулубом об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу в ділянці переднє-зовнішньої поверхні, ушкодження складових внутрішньо-суглобового зв'язувального апарату правого плечового суглобу, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Після цього, ОСОБА_2 повалив її на підлогу, взяв її за волосся та потягнув до коридору, внаслідок чого вона отримала садно на передній (долонній) поверхні нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті, повалив на диван, схопив обома руками за шию і почав її душити, внаслідок чого вона отримала синець на правій бічній поверхні шиї в середній третині. Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року, обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями заподіяв їй умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад її здоров'я.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2016 року вирок Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 залишено без задоволення. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року набрав законної сили 14.06.2016 року.
Позивач по справі в судовому засіданні пояснила, що вчиненням вказаного вище злочину відповідач заподіяв їй матеріальні збитки, які складаються з витрат, пов'язаних з лікуванням, які підтверджуються письмовими доказами, та на день звернення до суду, в повному обсязі, становлять 1 503 грн. 71 коп. На ліки нею було витрачено 85 грн. 71 коп., що підтверджується відповідними чеками.
Також, для правильного визначення ступеня тяжкості завданих позивачу відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень їй двічі проводили магнітно-резонансну томографію (МРТ): 23.09.2011 року МРТ пр. плечового суглобу вартістю 590 грн. та 14.05.2012 року МРТ лівого плечового суглобу вартістю 600 грн. і 40 грн. за CD-диск, що підтверджується квитанціями про оплату № 718832, № 154566 і № 154567.
Крім того, права рука позивача знаходилась в підтримувані руки, що спричиняло їй дискомфорт та великі незручності, оскільки вона не могла нормально працювати, а також виконувати елементарну роботу по дому. Чоловіку доводилось постійно доглядати за нею та допомагати вдягатися, мити голову, готувати їжу, прати та прасувати одежу, займатися малолітнім сином. Тривалий час вона знаходилася на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, що наявні в матеріалах справи. У зв'язку з поганим самопочуттям вона змушена була постійно звертатися до лікаря. А оскільки їй було важко та незручно рухатися, вона вимушена була їздити в лікарню на таксі, на що витратила 188 грн. Таким чином, сума завданої їй матеріальної шкоди складає 1 503 грн. 71 коп.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386, ст. 396 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.
Пунктом 17-1 Постанови Пленуму встановлено, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства.
Частиною 4 ст. 28 КПК України, право пред'явити позов у порядку цивільного судочинства надано особам, які не пред'явили цивільного позову в кримінальній справі по будь-яким причинам.
Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно частини 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У відповідності до частини 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
З пояснень позивача в судовому засіданні та письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи вона не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення майнової шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача.
Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем майнової шкоди. Розмір майнової шкоди позивачем доведено в судовому засіданні в повному обсязі та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в судовому засіданні було встановлено наступне.
Позивач в судовому засіданні обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що така шкода полягає у моральних і душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, завдання їй ушкоджень здоров'я, порушення нормального життєвого розпорядку через неможливість активно займатись справами, якими вона зазвичай займалась, а саме догляд за квартирою, приготування їжі, виховання сина, виконання обов'язків на роботі, а також незручностях і негативних явищах, що виникли у її житті через це. Так, після вчинення злочину, протягом тривалого часу їй довелося проходити лікування, не відвідувати роботу. Внаслідок цього, порушився її звичайний режим дня, вона не отримувала заробітну плату, як раніше, довгий час звикала до роботи після одужання. Так, робота бухгалтера потребує постійної уваги, зведення цифр, правильного заповнення бухгалтерських документів. Разом з тим, внаслідок вчинення злочину, постійного нервового стану, виконувати свою роботу як належне їй не вдавалось. Крім того, вона весь час хвилювалась за своє життя та життя свого сина, коли приходила додому, боялась, що відповідач може знову вчинити стосовно неї та сина правопорушення, оскільки він своєї вини за вчинене правопорушення не почуває, навпаки поводить себе вільно та може знову вчинити щодо неї чи її сім'ї протиправні діяння. Коли вона перебувала на роботі, постійно телефонувала сину, аби дізнатись, чи все гаразд. Крім того, додаткових моральних страждань їй завдає та обставина, що до 2015 року, тобто зі спливом 6 років після вчинення кримінального правопорушення, продовжувалося розслідування вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, обвинувачений намагався всіляко уникнути відповідальності, ухилявся від досудового розслідування, не бажав добровільно відшкодувати завдану шкоду, визнати вину та щиро розкаятись. Вона знову і знову була змушена брати участь у проведенні різних слідчих та процесуальних дій, оскаржувати рішення правоохоронних органів, у зв'язку з чим, постійно згадувала обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, що викликає негативні емоції та душевні хвилювання. Крім того, з моменту вчинення кримінального правопорушення і до звернення в суд, відповідач не вчинив жодних дій по відшкодуванню заподіяної їй шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз'яснено, що суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.
Згідно роз'яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.
Згідно роз'яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.
Враховуючи обставини, при яких позивачу були завдані тілесні ушкодження та спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, а також, виходячи з її матеріального стану як цивільного позивача, так і відповідача, який спричинив шкоду, виходячи із засад розумності та справедливості, розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди яку вона оцінила станом на день подачі позову до суду, а саме 80 000.00 гривень, суд вважає є обґрунтованим нею в судовому засіданні та підлягає задоволенню.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати.
Так, підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які згідно п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України належать до процесуальних витрат та підлягають стягненню із обвинуваченого.
У частині 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
При цьому, статтею 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення
обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені
ним документально підтверджені процесуальні витрати.
В судовому засіданні встановлено, що кримінальна справа відносно відповідача ОСОБА_2. неодноразово направлялася на додаткове розслідування, позивач вважає, що безпідставно закривалася, внаслідок чого вона, як потерпіла, тривалий час не могла поновити свої порушені права. Оскільки вона є юридично необізнаною особою, то змушена була звернутися за правовою допомогою до адвоката.
За надання правової допомоги, а саме за підготовку позовної заяви, заяв, клопотань, скарг, участь представника під час проведення слідчих дій, судових засідань, нею було сплачено адвокату, згідно звітів про виконані роботи від 30.06.2013 та 30.09.2013 року, 14.06.2016 року, 1172 грн. та 1925 грн. 40 коп., 23 500 грн.. відповідно, що підтверджується квитанціями про оплату послуг адвоката від 30.06.2013 року, 30.09.2013 року, 28.10.2014 року, 06.11.2015 року, 13.04.2016 року.
Крім того, позивачем було витрачено 200 грн. на оформлення довіреності на
представництво її інтересів адвокатами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по вказаному вище кримінальному провадженню, що підтверджується квитанцією від 12.12.2012 року № 0948993 про сплату, виданою приватним нотаріусом КМНО Досінчуком Ф.І.
За таких обставин, процесуальні витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги
представника позивача, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2 на користь позивача становлять 26 797 грн. 40 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1.083 грн. 01 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212-215, 386, 396, 224-233 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок матеріальної шкоди - 1 503 грн. 71 коп., в рахунок моральної шкоди - 80 000 грн., в рахунок витрат на правову допомогу - 26 797 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 803 грн. 01 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.