АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5782/17 Справа № 187/395/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Варенко О.П., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Хутірської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права на отримання земельної частки (паю),

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Хутірської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права на отримання земельної частки (паю).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 01.09.1992 року по 05.05.1994 року він за направленням підприємства КСП Чаплинський проходив навчання в Петриківському ПТУ № 79 за фахом тракторист-машиніст широкого профілю. Після закінчення училища був направлений на роботу на це ж підприємство за фахом тракторист-машиніст. З 10.05.1994 року по 03.09.1996 року він працював на підприємстві КСП Чаплинський на посаді тракторист-машиніст широкого профілю. В 1996 році він розрахувався з підприємства за власним бажанням (за сімейними обставинами) і був прийнятий знову 20.05.1998 року на посаду тракториста, де і пропрацював до 01.04.2000 року. Державний акт на право колективної власності на землю виданий орендному підприємству Чаплинський 19.10.1994 року і зареєстрований в Хутірській сільській раді 24.05.1995 року, тобто до його звільнення та в період розпаювання земель в колективну власність. Таким чином, позивач вважав, що на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю ОП Чаплинський, він перебував в трудових стосунках з ОП Чаплинський та був його членом, а тому має право на земельну ділянку (пай) розміром 4.2 умовних га. Але при паювання його протиправно не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) у звязку з чим він не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) розташованої на території Хутірської сільської ради, площею 4,2 умовних га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобовязати відповідача виділити в натурі вказану земельну частку (пай).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що згідно трудової книжки ОСОБА_2, з 01.09.1992 року по 06.05.1994 року проходив навчання в Петриківському ПТУ № 79 за фахом тракторист-машиніст широкого профілю. З 10.05.1994 року по 15.05.1995 року, а потім з 01.08.1995 року по 03.09.1996 року він працював в ОП Чаплинський, з якого був звільнений за власним бажанням (а.с.4).

Як пояснила представник позивача, саме за направленням КСП позивач, як член КСП, проходив навчання у Петриківському ПТУ № 79 та відповідно після його закінчення повернувся на роботу до КСП.

Відповідно до архівної довідки про нарахування заробітної плати від 04.04.2017 року, в архівному фонді Радгосп «Чаплинський» у книгах нарахування заробітної плати є відомості про роботу ОСОБА_2 в даному господарстві в період з травня 1994 року по травень 1995 року, з червня по вересень 1998 року та з грудня 1998 року по червень 1999 року (а.с.5).

Рішенням Хутірської сільської ради народних депутатів від 19.10.1994 року ОП Чаплинський 24.05.1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю 5977,6 га землі в межах згідно плану (а.с.42-44).

Відповідно до листа відділу у Петриківському районі міськрайонного відділеня у Петриківському районі та у м. Кам»янське Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначено, що ОСОБА_2 включений до «Списку робітників і пенсіонерів ОП «Чаплинський» на приватизацію» за №378. Інформація щодо дати народження ОСОБА_2 відсутня (а.с.41).

Згідно списку робітників і пенсіонерів ОП Чаплинський на приватизацію під № 378 та № 379 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.45-47), які є батьками позивача. Тобто, прізвище самого позивача у зазначеному списку відсутнє.

Як встановлено судом, позивач та його батько мають повне співпадання у написанні прізвища, ім»я та по-батькові, різні є роки народження: батько - ОСОБА_2, та син, позивач у справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника позивача, сертифікати на земельну ділянку (пай) отримали 25.04.1997 року саме: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.47).

Також, у суді апеляційної інстанції, представник позивача підтвердила, що принаймні з 1997 року її синові було відомо щодо його права на отримання земельної частки (паю).

Судом встановлено, що на даний час КСП Чаплинський ліквідовано, як юридичну особу, правонаступника немає, не розпайованих земель КСП Чаплинський не залишилося.

Указом Президента України Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року №720/95 визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність КСП, сільськогосподарським кооперативам чи AT, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) в колективній власності на землю кожного члена згаданих підприємств, кооперативів і товариств без виділення земельної ділянки в натурі.

Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 зазначеного Указу мають члени КСП сільськогосподарських кооперативів чи AT, у тому числі пенсіонери, які раніше в них працювали і залишаються членами якогось із них, відповідно до списку, що долучається до державного акту на право колективної власності на землю.

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся в суд з пропуском строку позовної давності, оскільки список, який є додатком до Державного акту на право колективної власності складений у 1995 році. Крім того, батько та матір позивача отримали земельні паї в 1997 році, що обєктивно може свідчити про обізнаність сторони про розпаювання, а до суду звернувся лише у травні 2017 року, будь-яких належних доказів чинення перешкод подачі позову до суду з 1995 року по травень 2017 року сторона не надала та не навела причин поважності пропуску строку позовної давності.

При наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 71,75,76,80 ЦК УРСР (1963 рік), ст.ст. 10,11,57-61 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові у звязку з пропуском строку позовної давності.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзіпро те, що він не пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки тільки 28.03.2017 року йому стало відомо, що його немає в списках на право колективної власності на землю КСП Чаплинський є безпідставними, а тому колегія суддів до уваги не приймаються.

Відсутність позивача списках на право колективної власності на змелю, не свідчить про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, не ставив питання про поновлення строку для звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст.ст. 71,75 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін.

Статтею ст. 76 ЦК УРСР передбачалось, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ще у 1997 році було відомо про те, що він має право на отримання земельної частки (паю). Однак, до суду ОСОБА_2звернувся у травні 2017 року, тобто після спливу двадцяти років.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,314,315ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: О.П.Варенко

ОСОБА_5