22-ц/775/782/2017(м)
Категорія 47 Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Мироненко І.П.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що згідно рішення Жданівського (Маріупольського) виконкому міської Ради народних депутатів №455/3 від 14 жовтня 1986 року йому було відведено для індивідуального будівництва земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 600 кв. м. На підставі вказаного рішення між ним та Жданівською міською Радою 15 грудня 1986 року було укладено типовий договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності за вказаною адресою, договір зареєстрований за №23915 від 23 грудня 1986 року. 21 жовтня 1992 року рішенням виконкому Маріупольської міської ради №475/5 додатково до його земельної ділянки, для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських побудов, була передана земельна ділянка площею 200 кв. м., що склало загальну площу землекористування в розмірі 800 кв. м. Його сусід ОСОБА_3 має з ним суміжну межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. 04 жовтня 2014 року комісією КСН селища Південий в м. Маріуполі було встановлено, що ОСОБА_3 здійснив земельні роботи з розкопки фундаменту огорожі суміжних ділянок, що може призвести до руйнування побудованого ним (позивачем) фундаменту під впливом атмосферних явищ. 14 грудня 2015 року він звернувся до Управління земельних відносин Маріупольського виконавчого комітету з питання наявності акту встановлення та згоди межі суміжних земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 та наявності державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_3 і отримав відповідь №519 від 16 березня 2016 року про відсутність акту узгодження меж суміжних земельних ділянок за вказаною адресою. Вважає, що рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17 вересня 2003 року, в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) необхідно скасувати, а державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 визнати недійсним, оскільки наявні розбіжності в розмірах земельної ділянки відповідача; відсутній акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 при оформленні приватизаційних документів ОСОБА_3 Ці обставини позбавляють його можливості оформити документи на приватизацію його земельної ділянки по АДРЕСА_1 і порушують його права.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд порушив норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, заперечення проти апеляційної скарги представника виконкому Маріупольської міської ради ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконкому Маріупольської міської ради про надання земельної ділянки ОСОБА_3 було прийнято відповідно до повноважень органів місцевого самоврядування та з дотриманням вимог чинного законодавства, а узгодження меж земельних ділянок при видачі відповідачу акту про право приватної власності на землю з ОСОБА_2 не вимагалося.

З висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що сторони у справі є сусідами, які проживають АДРЕСА_1.

Позивачу ОСОБА_2 рішенням виконкому Жданівської міської ради народних депутатів № 455/3 від 14 жовтня 1986 року «Про виділ земельних ділянок для індивідуального будівництва» була відведена земельна ділянка площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 а також на нього покладений обов*язок оформити необхідну техдокументацію та укласти договір на право забудови.

Рішенням виконкому № 475/5 від 21 жовтня 1992 року «Про передачу земельних ділянок громадян» ОСОБА_2 в користування додатково була передана ділянка по АДРЕСА_1 площею 200 кв.м, яка включена до складу землекористування загальною площею 800 кв.м, а також запропоновано оформити відповідну документацію та відвести ділянку в натурі на місцевості.

Станом на 05 квітня 1994 року на підставі останнього рішення архітектором району був складений план ділянки АДРЕСА_1

Відповідачу ОСОБА_3 рішенням виконкому Приморської районної ради народних депутатів № 310 від 28 листопада 1991 року «Про надання земельних ділянок» була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 795 кв.м та запропоновано оформити необхідну технічну документацію та дозволяючи документи.

Відповідно до плану ділянки, станом на 28 квітня 1992 року, за зазначеним рішенням ОСОБА_3 була відведена ділянка, площею 795 кв.м з розмірами: шириною 16,5 м по червоній лінії з боку АДРЕСА_1, шириною по кордону з ділянкою 1-а - 7,5 м та шириною 24 м вглибині садиби; довжиною по кордону з № 1а 43 м (13 м + 30 м) та довжиною з протилежного боку (де був пустир) 43 м.

17 липня 2003 року на ім*я міського голови м. Маріуполя ОСОБА_3 було подано заяву про надання у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,085 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1

Згідно державного акту на право власності на землю від 10 січня 2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №394/2 від 17 вересня 2003 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0805 га по АДРЕСА_1. Земельна ділянка має наступні межі: ширина 16,50 м по червоній лінії, ширина 7,50 м по межі з ділянкою 1-а, ширина 24 м вглибині по межі з землями Маріупольської міської ради, довжина 43 м з боку колишнього пустиря, довжина 13 м з боку 1а, потім довжина 16,40 м та 13,60 м з того ж боку до червоної лінії.

Згідно з положеннями ст.16 ЦК України та відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За положеннями ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Підставами для скасування акта міської ради є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою скасування акту міської ради є визнання акта недійсним, а також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 116 ЗК України (в редакції, що була чинною на дату прийняття оскаржуваного рішення міської ради) громадяни та юридичні особи набувають права власності або користуванням земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, і відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідне звернення ОСОБА_3 про передачу у власність безоплатно земельної ділянки, площею 0,0805 га, було звернуто до Маріупольської міської ради 17 липня 2003 року (а.с.49).

На час прийняття виконавчим комітетом Маріупольської міської ради рішення №394/2 від 17 вересня 2003 року про надання ОСОБА_3 земельної ділянки, чинною була Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року (далі Інструкція).

Відповідно до п. 1.16 р. 1 Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає:

- виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки;

*заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

*технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

-висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки;

- висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки;

*журнал польових вимірювань;

*кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

*збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

*відомість обчислення площі земельної ділянки;

- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

- експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

З пояснень представника виконкому Маріупольської міської ради, відповідача ОСОБА_3 вбачається, що оформлення технічної документації проводилося у відповідності з вимогами законодавства, діючого в 2003 році і згода позивача на отримання відповідачем державного акту не була обов'язковою.

Зі справи вбачається, що розміри земельної ділянки ОСОБА_3 згідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, складаються по довжині 43,0 м. та ширині 24,0 м. та відповідають межам земельної ділянки, встановленим рішенням Приморської райради народних депутатів від 28 листопада 1991 року №310 для ОСОБА_3 та відображених у плані присадибної ділянки по АДРЕСА_1

Встановлено, що державний акт на ім'я ОСОБА_3 виданий відповідним органом на підставі рішення ради, що прийнято в межах компетенції, при цьому, будь-яких порушень прав ОСОБА_2, як суміжного користувача, позивачем у зверненні до суду не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Позивач визнав, що в 2003 році ОСОБА_3 повідомляв його про те, що хоче приватизувати земельну ділянку та про прихід техніка для виміру земельної ділянки, але він не був присутнім при обмірюванні земельної ділянки і потім дізнався, що відповідач все ж таки приватизував землю. При цьому він не заперечував того, що після відведення йому земельної ділянки, він технічну документацію не оформлював, акту виносу земельної ділянки в натурі у нього немає, з заявою до відповідних органів про приватизацію земельної ділянки він не звертався.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на різні показники розмірів земельної ділянки ОСОБА_3, що маються в матеріалах справи - 795 кв.м та 805 кв.м, при відсутності даних про реальні розміри земельної ділянки позивача та факту порушення прав ОСОБА_2, не може слугувати підставою для скасування судового рішення, оскільки фактично зовнішні розміри земельної ділянки ОСОБА_3 відповідають, як документам отриманням відповідачем в 1991 році, так і плану земельної ділянки згідно з державним актом, що відображено у судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судове рішення не відповідає положенням ч.2 ст. 198 ЗК України, оскільки він не підписував узгодження меж земельної ділянки з відповідачем, є безпідставними, зважаючи на те, що таке узгодження вимагалося у разі вирішення питання про проведення кадастрової зйомки.

Згідно ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; г) виготовлення кадастрового плану (в редакції від 11 вересня 2003 року).

Для отримання державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, узгодження меж земельних ділянок не вимагалося.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, правильно застосував при вирішенні спору норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові про визнання недійсним рішення виконкому Маріупольської міської ради № 394/2 від 17 вересня 2003 року та державного акту на землю, виданого 10 січня 2004 року ОСОБА_3

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_2, викладені в скарзі, не містять фактів порушення прав та законних інтересів позивача, не спростовують правильності висновків, зроблених судом першої інстанції, не містять правових підстав для скасування судового рішення, яке ухвалене з дотримання вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Зайцева

І.П. Мироненко