УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, про визнання права власності на майно та зняття арешту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, та остаточно просила визнати за нею право власності на 1/2 частини металевого гаража та виключити її частину металевого гаража з-під арешту.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 11 серпня 2015 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Другий ВДВС Луцького МУЮ) в рамках виконавчого провадження № 34449140 за виконавчим листом Демидівського районного суду Рівненської області №2-6/2011 від 07 вересня 2011 року про солідарне стягнення з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») заборгованості за кредитом у розмірі 1 224 085 грн 77 коп., було описано та арештоване майно, а саме металевий гараж НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 18,5 кв. м, що підтверджується актом опису та арешту майна.

Посилаючись на те, що цей гараж не є приватною власністю відповідача ОСОБА_5, а є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст.53 СК України, оскільки був придбаний сторонами під час шлюбу, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини металевого гаража НОМЕР_1, загальною площею 18,5 кв. м, що знаходиться в гаражному кооперативі «Стир», який розташований у АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ВАТ «Державний ощадний банк України» відхилено, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 рокузалишено без змін.

У касаційній скарзі ВАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржувалося ВАТ «Державний ощадний банк України» в апеляційному порядку тільки в частині задоволення позовних вимог та перевірялося апеляційним судом тільки в цій частині, а також по суті тільки в цій частині оскаржується й до суду касаційної інстанції, у зв'язку із чим на предмет законності й обґрунтованості в іншій частині судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини металевого гаража, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють,виходили з того, що спірний гараж належить ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки сторони перебувають у шлюбі з 28 грудня 1978 року, а право власності на спірний гараж було зареєстровано за ОСОБА_5 22 грудня 2008 року, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частини цього гаража відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 СК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 рокув частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович