Провадження номер 2/741/292/17
Єдиний унікальний номер 741/490/17
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, третя особа приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М., про визнання недійсним рішення виконавчого комітету про оформлення свідоцтва на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на житловий будинок як частину власності у колгоспному дворі та в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, яка діяла від свого імені і на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулася до Носівського районного суду з позовом до ОСОБА_4, Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, третя особа приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. про визнання недійсним рішення виконавчого комітету про оформлення свідоцтва на право власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на житловий будинок як частину власності у колгоспному дворі та в порядку спадкування. У ході судового розгляду позивачі змінили свої позовні вимоги та просили також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її свекор, який проживав у АДРЕСА_1. ОСОБА_10. На час його смерті з ним постійно проживали його син - чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_11, ОСОБА_2, та їх діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 та співмешканка свекра ОСОБА_12. Домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилося до типу колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у ньому були зареєстровані як члени колгоспного двору ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та дочка ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ОСОБА_4. Усі ці особи мали право на 1/5 частини будинку. Після смерті ОСОБА_10 його спадщину прийняв ОСОБА_11 і його частка у будинку стала 2/5 частини. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_11 Спадщину після його смерті прийняли позивачі, як дружина та діти, та його мати ОСОБА_12, адже всі вони постійно на час смерті ОСОБА_11 проживали разом з ним. Отже, після смерті ОСОБА_11 частина ОСОБА_2 у будинку стала 3/10, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 успадкували після смерті батька по 1/10 частини будинку, ОСОБА_12 також успадкувала після смерті сина 1/10 частини будинку і разом із частиною у колгоспному дворі її частина стала - 3/10. ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_12. За життя вона склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_4 ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері. Після смерті ОСОБА_12 ОСОБА_4, ураховуючи її частку як члена колгоспного двору, стала власником 1/2 частини будинку. У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Мринської сільської ради з проханням зареєструвати місце проживання сина по АДРЕСА_1. Але у сільській раді їй повідомили про те, що реєстрація в будинку може бути здійснена тільки з дозволу власника будинку, якою є ОСОБА_4 З цього дня ОСОБА_2 стало відомо про те, що на підставі рішення виконкому Мринської сільради №26 від 28 квітня 2006 року за ОСОБА_12 оформлено право власності на вказаний будинок. Приватним нотаріусом Дмитренко В.М. на підставі цього свідоцтва ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок від 12 серпня 2010 року. Указані документи, які стали підставою для здійснення державної реєстрації права власності на будинок, позивачі вважають незаконними, адже вони порушують їх майнові права позивачів. Саме тому позивачі просили судовим рішенням:

- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Мринської сільської ради №26 від 28 квітня 2006 року «Про оформлення свідоцтва на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_12;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, від 19.12.2006, видане виконкомом Мринської сільської ради;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.08.2010, зареєстроване в реєстрі за №1313, видане приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частини будинку як членом колгоспного двору та 1/10 частини будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_11, а всього на 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_6 у порядку спадкування після смерті батька право власності на 1/10 частини будинку по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_7 у порядку спадкування після смерті батька право власності на 1/10 частини будинку по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2, яка також представляла інтереси позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтримала змінені позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті зміненої позовної заяви, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, не заперечувала проти визнання за позивачами права власності на 1/8 частини спірного будинку за кожним у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, подав до суду письмове заперечення проти позову, у якому вказав, що ОСОБА_2 не може претендувати на частку у майні колгоспного двору, оскільки перебувала в його складі лише два місяці і шість днів: з 09.02.1991 року (день укладення шлюбу з ОСОБА_11) по 15.04.1991. Її участі працею чи коштами в господарстві двору не було. Представник відповідача вказав, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розмір частки працездатного члена двору можу бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особами, які мали право на частку у колгоспному дворі, були ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_4 Кожен з них мав право на 1/4 частини житлового будинку. Після смерті ОСОБА_10 його частку успадкував син ОСОБА_11 А, отже, він став власником 1/2 частини будинку. Після смерті ОСОБА_11 його частину будинку успадкували позивачі та його мати ОСОБА_12 Отже, фактичними власниками будинку стали ОСОБА_12 (3/8 частини), ОСОБА_4 (1/4 частини), ОСОБА_2 (1/8 частини), ОСОБА_6 (1/8 частини), ОСОБА_7 (1/8 частини). Після смерті ОСОБА_12 її частину будинку успадкувала ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом. Отже, відповідач стала фактичним власником 5/8 частини будинку. Позивачі ж мають право лише на 3/8 частини будинку, кожен на 1/8 частини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що дійсно вона була членом колгоспного двору досить нетривалий час з дня одруження з ОСОБА_11 по день ліквідації колгоспних дворів та за цей короткий період фізично не встигла зробити ніякого вкладу в господарство колгоспного двору.

Представник відповідача Мринської сільської ради в судове засідання не з'явився. Заступник сільського голови направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Третя особа приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. не з'явилася в судове засідання. Суд уважає за можливе проводити розгляд справи без участі третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_4, що підтверджується довідками Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1216/3-14, № 03-14/1215 від 21 грудня 2016 року (а. с. 17, 18).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно з пп. «б» п. 6 вищезазначеної постанови частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 стала членом колгоспного двору з дня укладення шлюбу з ОСОБА_11, тобто з 09.02.1991 р. Її членство в колгоспному дворі продовжувалося до моменту ліквідації колгоспних дворів, тобто до 15.04.1991 р. Отже, ОСОБА_2 перебувала в складі колгоспного двору трохи більше двох місяців, у зв'язку з цим не встигла взяти участь працею або коштами в господарстві колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 14), поясненнями позивача ОСОБА_2

А тому суд робить висновок, що ОСОБА_2 не може претендувати на частку у майні колгоспного двору.

А, отже, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_4 належало по 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 як членам колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_10 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 74). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_10 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 73).

На день смерті ОСОБА_10 з ним постійно проживали син ОСОБА_11, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_6, онука ОСОБА_7, співмешканка ОСОБА_12, що підтверджується копією довідки Мринської сільради №1061/3-14 від 03.07.2008 р. (а. с. 19).

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_10 у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець першої черги за законом прийняв його син ОСОБА_11 Він став фактичним власником 1/2 частини будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12).

За життя ОСОБА_11 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 85). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 14) та копіями свідоцтв про народження (а. с. 13). Спадщину вони прийняли в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже постійно проживали зі спадкодавцем на момент смерті. Крім них, спадкоємцем за законом першої черги є мати померлого ОСОБА_12, яка також прийняла спадщину після смерті сина, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на момент смерті. Ці обставини підтверджується копією довідки Мринської сільської ради №874/3-14 від 13.10.2009 (а. с. 19).

Отже, позивачі та ОСОБА_12 успадкували після смерті ОСОБА_11 по 1/8 частини спірного будинку (1/2:4).

Після цього частка у спірному майні, яка належить ОСОБА_12, стала 3/8 частини (1/4+1/8).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11).

За життя ОСОБА_12 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала дочці ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту (а. с. 44). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Із копії спадкової справи №21/2010 (а. с. 51-67) убачається, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_12 Також із копії спадкової справи убачається, що 20 серпня 2010 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із жилого будинку АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Мринської сільради 19.12.2006, на підставі рішення виконкому №26 від 28.04.2006 року (а. с. 54).

Однак, ураховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, суд робить висновок, що ОСОБА_12 не мала права на отримання свідоцтва про право власності на увесь спірний житловий будинок, адже була фактичним власником лише 3/8 його частини.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Отже, суд робить висновок, що рішення виконавчого комітету Мринської сільради №26 від 28 квітня 2006 року «Про оформлення свідоцтва на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_12, а, відповідно, і свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.12.2006 року, виданим виконкомом Мринської сільради, яким за ОСОБА_12 визнано право власності на увесь спірний будинок, є незаконними, адже порушують право власності позивачів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права та визнання правочину недійсним.

А тому вимоги позивачів про визнання недійсними вищевказаних рішення та свідоцтва підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.08.2010 року було видано на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, яке визнано недійсним. А тому, ураховуючи, що спадкодавець ОСОБА_12 була фактичним власником лише 3/8 частини спірного будинку, суд робить висновок, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом необхідно визнати частково недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 не може претендувати на частку у майні колгоспного двору. Але вона разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають право на 1/8 частини спірного майна кожний у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11

А, отже, позовні вимоги про визнання за позивачами права власності підлягають задоволенню частково.

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 21-23).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійним рішення виконавчого комітету Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області №26 від 28 квітня 2006 року «Про оформлення свідоцтва на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_12».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1, видане 19.12.2006 виконавчий комітетом Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на жилий будинок по АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.08.2010, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М., зареєстроване в реєстрі за №1313.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, вартістю 28057,75 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», прибудови «А1», ганку «а-1», сараю «Б», сараю «б», погреба «П», колодязя «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 104,9 кв. м житловою площею 24,9 кв. м, інвентаризаційною вартістю 224462 грн.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, вартістю 28057,75 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», прибудови «А1», ганку «а-1», сараю «Б», сараю «б», погреба «П», колодязя «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 104,9 кв. м житловою площею 24,9 кв. м, інвентаризаційною вартістю 224462 грн.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, вартістю 28057,75 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», прибудови «А1», ганку «а-1», сараю «Б», сараю «б», погреба «П», колодязя «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 104,9 кв. м житловою площею 24,9 кв. м, інвентаризаційною вартістю 224462 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий