Справа №485/690/17 16.08.2017 16.08.2017
Провадження № 22ц/784/1839/17 Суддя першої інстанції Кішковська З.А.
Справа№ 485/690/17
Категорія 34 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІ Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року ухвалене за позовом

Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання позичальником прийнятих зобов'язань за договором утворилась заборгованість, яку ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути у розмірі 20469 грн. 73коп.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_2 укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту без зазначення суми, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8).

Відповідачу видано кредитну картку "Універсальна" № 316472 терміном дії до травня 2009 року, 1 листопада 2010 року за договором було видано нову кредитну карту з №838079, терміном дії до квітня 2014 року (а.с. 38 зв.).

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, позичальник, відповідач у справі ОСОБА_2, неналежним чином виконував кредитні зобовязання. За розрахунками позивача заборгованість станом на 31 березня 2017 року дорівнює 20469грн.73коп. і складається із заборгованості за кредитом - 465,75грн., по процентам - 15153,04грн., пені - 3400грн. Крім того, позивач провів нарахування штрафу у розмірі 500грн. фіксованої частини та 950,94грн. - процентна складова (а.с.5-7).

Районний суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскільки відповідач здійснив останній платіж по кредитній картці 13 серпня 2010 року, а позовні вимоги заявлені у квітні 2017 року, то банком пропущено строк в межах якого він міг звернутись до суду за захистом порушеного права. Також судом враховано, що позивачем подано заяву про застосування позовної давності.

В той же час з вказаним висновком погодитись неможна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові ВСУ від 19 березня 2014 року у справі 6-14цс-14 за договором, що передбачає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи, що строк дії платіжної картки, виданої відповідачу, був встановлений до квітня 2014 року, а позивач звернувся з позовом, відповідно до поштового відправлення, 29 квітня 2017 року, то позовну давність ним не порушено (а.с. 21).

Дійшовши до зворотного висновку, районний суд послався на те , що останній платіж відповідачем здійснено 13 серпня 2010 року. Проте, відповідно до описової частини рішення, суд вірно зазначив, що останній платіж відповідачем здійснено 12 вересня 2014 року, що відповідає розрахунку та руху коштів по рахунку.

Таким чином відповідач останній платіж здійснив вже після закінчення дії кредитної карти, чим відповідно до положень ст. 264 ЦК України, визнав існуючий на той час борг.

За вказаних обставин, висновок районного суду,щодо пропуску позивачем позовної давності не відповідає обставинам спору, в звязку з чим, оскаржуване рішення, на підставі п. 3 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства - ч.2 ст.551 ЦК України.

Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В судовому засіданні відповідач не заперечував, що працівником банку йому були розяснені умови користування кредитною карткою, відповідно до яких він зобовязаний був здійснювати щомісячні платежі, проценти, та в разі прострочення платежу пеню.

Так, визначаючи розмір кредитної заборгованості відповідача, яка мала місце як на час закінчення строку дії картки так і на день звернення до суду, та яку фактично визнав боржник своїм останнім платежем, слід виходити з наступного.

Остання витратна операція відповідача на суму 25 грн. мала місце 17 квітня 2013 року.

Станом на 18 жовтня 2013 року прострочена заборгованість була відсутня. А починаючи з 31 жовтня цього року прострочена заборгованість почала зростати та разом з поточною заборгованістю за тілом кредиту вона була незмінною до предявлення позову та дорівнювала 465 грн. 75 коп.

Залишок заборгованості на цей же період, тобто 31 жовтня 2013 року, за процентами становив 28 грн. 35 коп. Період з 31 жовтня 2013 року по квітень 2014 року та по 31 березня 2017 року складає 1247 днів. Виходячи з процентної ставки 30 % ( відповідно до тарифного плану встановленого банком) розмір суми процентів за 1 день становитиме 39 коп. (467,75 х 30%)/360). А всього за вказаний період сума процентів становитиме 1247 х 0,39= 486, 33+ 28,35 = 514, 68 грн.

Від даної суми слід відрахувати суму платежів, які відповідач здійснював за цей період. Так відповідно до розрахунку та особового рахунку, загалом за вказаний період відповідачем сплачено 500 грн. Тому остаточна сума процентів, яка підлягає стягненню становитиме 14 грн. 68 коп. (514, 68 500).

Враховуючи позовну давність, встановлену ч. 2 ст. 258 ЦК України, а також банківські тарифи за 12 місяців, розмір пені становитиме 120 грн. (а.с.55).

За такого, з відповідача підлягає стягненню 600 грн. 43 коп., з яких 465 грн. 75 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 грн. 68 коп. процентів та 120 грн. пені.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 100 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2017 року скасувати.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 465 грн. 75 коп. заборгованості за кредитом, 14 грн. 68 коп.- відсотків, 120 грн. -пені, а всього 600 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 100 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді : Т.З. Бондаренко

ОСОБА_4

ОСОБА_5