Справа № 630/306/17
Провадження № 2/630/255/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору виконаним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 разом зі своїм представником ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому, з у рахуванням уточнень до позовних вимог від 22 вересня 2017 року, просять визнати виконаним договір купівлі-продажу від 28 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1339, між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1.

Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 28 травня 2014 року, згідно з яким позивач придбав у відповідача 3/8 частин житлового будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин за ціною 20000,00 грн., з яких 3000,00 грн. продавець отримав ще до підписання договору, а інші 17000,00 грн. погодився отримати протягом року, тобто до 28 травня 2015 року. Свій обовязок він, ОСОБА_1, виконав повністю та перерахував на користь ОСОБА_2 протягом лютого-березня і травня 2015 року 17000,00 грн. Через втрату оригіналу договору купівлі-продажу йому довелося звернутися до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 для отримання дублікату, який має силу оригіналу. Але для можливості повноцінно розпоряджатися належною йому частиною житлового будинку виникає необхідність підтвердити факт остаточного розрахунку з продавцем за вказаним договором. Натомість ОСОБА_2 відмовляється підтверджувати виконання договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму заборгованості 35000,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач ОСОБА_2 вказувала, що між нею і ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 28 травня 2014 року, згідно з яким позивач придбав у неї 3/8 частин житлового будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин за ціною 20000,00 грн. Разом з тим, між нею і ОСОБА_1 та його матір'ю ОСОБА_4 було складено розписку від 02 червня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_1 зобовязаний був сплатити за придбання 3/8 частин житлового будинку додатково ще 80000,00 грн. Така розписка, на думку відповідача ОСОБА_2, є доказом узгодженої сторонами доплати за договором купівлі-продажу від 27 травня 2014 року, та є правочином, який спрямований на виникнення у ОСОБА_1 обовязку по повернення грошових коштів. За цією розпискою ОСОБА_1 сплатив вже 45000,00 грн., та заборгованість в розмірі 35000,00 грн. залишається невиплаченою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. В своїх поясненнях позивач ОСОБА_1 обмежився лише тими поясненнями, що він повністю розрахувався з ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, та заперечив існування інших договірних відносин з відповідачем, бо він не підписував більше ніяких договорів.

Виступаючи з поясненнями від імені позивача ОСОБА_1, його представник ОСОБА_5 посилався на обставини, викладені в позові, та наголошував на тому, що в момент укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу сторони досягли домовленості щодо суттєвої умови ціни 3/8 частин житлового будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин. Свій обовязок ОСОБА_1 виконав тим, що перерахував на користь ОСОБА_2 до спливу одного року грошові кошти в сумі 17000,00 грн. ОСОБА_6 відповідач не бажає підтверджувати факт виконання договору та вимагає від позивача сплати грошових коштів за розпискою, яку ОСОБА_1 не видавав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні вимоги, заявлені в зустрічному позові підтримали в повному обсязі, первісний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

ОСОБА_2 пояснила суду, що 28 травня 2014 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 3/8 частин житлового будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин, які належали їй на праві власності. Інші 5/8 частин цього житлового будинку належали на той час ОСОБА_6, яку була визнано недієздатною на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2008 року в справі № 2-о-2/08, та опікуном над якою було призначеною саме її, ОСОБА_2 Домовленість про продаж 3/8 частин житлового будинку за 100000,00 грн. (Сто тисяч гривень) попередньо виникла у неї з ОСОБА_4 матір'ю ОСОБА_1 ОСОБА_6 перед підписанням та посвідченням договору зясувалось, що у разі визначення в договорі ціни продажу в розмірі 100000,00 грн. покупець повинен буде сплатити досить велике державне мито. Але грошей на сплату такого мита у ОСОБА_4 не було. Тому вони, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, домовилися, що в продажу 3/8 частин житлового будинку відбудеться в розстрочку за ціною 20000,00 грн. Вона, ОСОБА_8, також погодилася на те, що право власності на 3/8 частин житлового будинку одразу перейде до покупця. Однак, ОСОБА_4 не змогла подати нотаріусу документи, необхідні для укладення договору, тому покупцем в договорі виступив її син, ОСОБА_1 Після укладення договору ОСОБА_4 за місцем своєї роботи особисто написала розписку від свого імені та імені свого сина, ОСОБА_1, датовану 02 червня 2014 року, про підтвердження купівлі частини житлового будинку за 100000,00 грн. та зобовязання виплатити з вказаної суми 80000,00 грн. По мінуванню одного року, тобто 28 травня 2015 року, вона, ОСОБА_2, з'явилася до приватного нотаріуса ОСОБА_3 для отримання повного розрахунку, тобто сплати ОСОБА_1 на її користь 17000,00 грн. за придбану частину житлового будинку, як це було передбачено у договорі. Але ОСОБА_1 не з'явився до приватного нотаріуса, а вона, ОСОБА_2, особисто відмовилася підтвердити факт повного розрахунку за договором.

Представник відповідача ОСОБА_7 пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 не виконав передбачений договором купівлі-продажу обовязок не сплатив протягом року, тобто до 28 травня 2015 року 17000,00 грн. на користь ОСОБА_2 - продавця 3/8 частин житлового будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин. До того ж, представник відповідача наголошувала на тому, що до укладення договору до житлового будинку вселилася ОСОБА_4, мати позивача, та користувалася в ньому усіма приміщеннями. За це ОСОБА_4 повинна була сплачувати по 1000,00 грн. щомісяця, що включало в себе вартість комунальних послуг. Але тривалий час ОСОБА_4 не оплачувала за користування будинком та комунальними послугами, що призвело до виникнення великої заборгованості. Тому грошові кошти в сумі 17000,00 грн., які були перераховані в лютому, березні і травні 2015 року частинами за допомогою поштових переказів, ОСОБА_2 отримала саме як оплату за оренду житлового будинку та використані комунальні послуги, бо іншого призначення таких платежів у квитанціях не вказано.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала ту обставину, що отримала за допомогою поштових переказів у лютому, березні і травні 2015 року грошові кошти в загальній сумі 17000,00 грн. ОСОБА_6 такі гроші вона отримала в якості оплати за оренду житла та сплату комунальних послуг на підставі договору найму жилого приміщення від 07 липня 2014 року, який був укладений нею з ОСОБА_1 Такий договір стосувався житловий приміщень, розміщених в 5/8 частинах житлового будинку, і вона самостійно заповнила бланк договору. Від імені ОСОБА_1 цей договір був підписаний одним з родичів його дружини, які проживали на той час в будинку.

Третя особа, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши наявні докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

28 травня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_1, позивач по даній справі, купив у відповідача ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом в даній справі, 3/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Залізнична, 37. Цей договір був посвідчений 28 травня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1339. Реєстрація права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_1 відбулась 28 травня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 22282846 від 28 травня 2014 року.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п. 2.1 договору купівлі-продажу сторони визначили, що продаж нерухомого майна вчинено за суму 20000,00 грн. (Двадцять тисяч гривень), з яких 3000,00 грн. продавець ОСОБА_2 отримала готівкою від покупця ОСОБА_1 ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору, а решту суми в розмірі 17000,00 грн. ОСОБА_2 погодилася одержати від покупця ОСОБА_1 протягом одного року з моменту укладення та підписання цього договору, але не пізніше 28 травня 2015 року.

В абзаці другому цього ж пункту договору вказано, що ціна в сумі 20000,00 грн. встановлена за згодою Сторін, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Про повний розрахунок покупця з продавцем, останній сповіщає заявою, яка нотаріально посвідчується.

Окрім цього, сторонами також було досягнуто домовленості щодо іншого істотного моменту (п. 3.2. договору купівлі-продажу) моменту набуття покупцем права власності. Так, ОСОБА_2 погодилася з тим, аби право власності на 3/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Залізнична, 37, було зареєстровано за покупцем, ОСОБА_1, ще до повного розрахунку покупця з продавцем.

Відповідно до ст. 631 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

З огляду на договірні зобовязання, які виникли між сторонами, такі істотні умови як ціна товару та оплата товару також визначені в ст.ст. 691, 692 ЦК України. Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, внаслідок укладення договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна у ОСОБА_1 виник обовязок сплатити на користь продавця ОСОБА_2 визначену між ними ціну в сумі 20000,00 грн. в порядку, визначеному в цьому договорі. Письмових доказів у виді нотаріально посвідчених угод про внесення змін чи доповнень до договору на підтвердження того, що таку ціну було змінено, а від так у ОСОБА_1 виник обовязок сплатити її в більшому, ніж 20000,00 грн. розмірі, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано.

Натомість, відповідач представила суду розписку від 02 червня 2014 року, яка, на її переконання, підтверджує виникнення у неї права вимагати від покупця ОСОБА_1 здійснення доплати в сумі 80000,00 грн. до ціни продажу 3/8 частин спірного житлового будинку.

Згідно з текстом розписки від 02 червня 2014 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 купили 3/8 частин житлового будинку по вул. Залізнична, 37 в м. Люботин разом з сараєм, літньою кухнею і вбиральнею і половиною земельної ділянки за 10000,00 доларів (Десять тисяч доларів) по курсу 10,00 грн. за 1 долар, з яких 80000,00 грн. зобовязується віддати до січня 2014 року. Під текстом розписки поряд з датою проставлений підпис, але розшифровка цього підпису відсутня.

Однак, як пояснила ОСОБА_2, цю розписку написала та підписала особисто ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_1, та з якою у неї була досягнута домовленість про продаж частини житлового будинку саме за 100000,00 грн. ОСОБА_6 реалізувати свої наміри щодо купівлі частини житлового будинку ОСОБА_4 не змогла через відсутність документів, повязаних з реєстрацією чи розірванням шлюбу.

Виходячи з повідомлених відповідачем ОСОБА_2 обставин, суд приходить до висновку, що така розписка не може слугувати підтвердженням того, що сторони договору купівлі-продажу, а саме ОСОБА_1 і ОСОБА_2, досягли згоди на внесення змін до умов договору. До того ж, неможливість зміни ціни продажу 3/8 частин спірного житлового будинку була чітко визначена у договорі за домовленістю сторін, що і підтверджено їх особистими підписами.

Таким чином у ОСОБА_1 не виникло обовязку по оплаті на користь ОСОБА_2 додатково ще 80000,00 грн. Обставини, які б вказували на наявність в розписці від 02 червня 2014 року інших договірних зобовязань між позивачем та відповідачем, судом під час судового розгляду не встановлено. Тому в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовляє в повному обсязі.

Надалі суд зазначає про наступне. Надаючи суду пояснення, сторони та їх представники визнали ті обставини, що від імені ОСОБА_1, позивача по даній справі, були здійснені грошові перекази через поштове відділення на користь ОСОБА_2, відповідача по даній справі, а саме: 10 лютого 2015 року в сумі 2000,00 грн., 10 березня 2015 року в сумі 3000,00 грн., 12 травня 2015 року о 08 год. 28 хв. 40 сек. в сумі 4000,00 грн., 12 травня 2015 року о 08 год. 28 хв. 58 сек. в сумі 4000,00 грн. та 12 травня 2015 року о 08 год. 29 хв. 08 сек. в сумі 4000,00 грн., що в сукупності складає 17000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що вказані вище грошові кошти вона отримала від ОСОБА_1 в якості оплати за оренду житла і спожиті комунальні послуги на підставі договору найму житлового приміщення від 07 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ст. 159 ЖК УРСР, предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення.

Згідно з відомостями, відображеними у технічних паспортах, виготовлених КП «Люботинське БТІ» у 2015 і 2017 роках на замовлення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відповідно, житловий будинок № 37 по вул. Залізнична і м. Люботин має внутрішній розподіл на дві ізольовані квартири, з яких квартира № 1 має загальну площу 35 кв.м, а квартира № 2 18 кв.м. Зі слів ОСОБА_2, в її фактичному користуванні як співвласника житлового будинку перебувала квартира № 2, якою на даний час володіє позивач ОСОБА_1, а в квартирі проживала інший співвласник, ОСОБА_6, яку було визнано недієздатною на підставі рішення суду.

Як вбачається з представленого договору найму, сторонами в ньому вказані ОСОБА_1 в якості наймача жилого приміщення та ОСОБА_6 в якості власника житлового приміщення, від імені якого виступає її опікун ОСОБА_2 Предметом цього договору виступає квартира № 1 у житловому будинку № 37 по вул. Залізнична в м. Люботин, яка належить на праві власності ОСОБА_6, яка передається у користування ОСОБА_1 на строк з 01 травня 2014 року по 28 травня 2015 року за щомісячну плату в сумі 1000,00 грн. та оплату використаної електроенергії.

Але вказаний договір найму не містить в собі відмітки про реєстрацію у виконавчому комітеті Люботинської міської ради Харківської області або його уповноваженого органу. До того ж, відповідач ОСОБА_2 підтвердила суду, що договір був підписаний не ОСОБА_1, а іншою особою на її прохання, бо вона бажала письмово оформити проживання сторонніх осіб у житловому приміщення, яке належить її підопічній ОСОБА_6, та яку вона повинна була згодом забрати з лікарні до дому.

З огляду на це, суд оцінює вказаний договір найму житлового приміщення як такий, що не викликає правових підстав для покладення на ОСОБА_1 обовязку по оплаті за користування житловим приміщенням.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 існував лише обовязок по оплаті в повному обсязі ціни 3/8 частин спірного житлового будинку, визначеної у договорі купівлі-продажу від 28 травня 2014 року. Такий обовязок позивач ОСОБА_1 виконав в шляхом перерахування грошових коштів в сумі 17000,00 грн. на користь продавця ОСОБА_2 за допомогою поштових переказів, тобто у спосіб, який не заборонений умовами договору купівлі-продажу та тне суперечить їм. Але відповідач ОСОБА_2 відмовилась виконувати зі свого боку обовязок по нотаріальному засвідченню факту повного розрахунку за продане майно.

На підставі викладеного, суд задовольняє первісний позов і визнає договір купівлі-продажу від 28 травня 2014 року виконаним. Одночасно з цим суд стягує з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 205, 631, 638, 691, 692, 759 ЦК України, ст.ст. 158, 159 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати договір купівлі-продажу 3/8 частин житлового будинку № 37 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Залізнична, 37, укладений 28 травня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1339, виконаним.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Малихін