Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2054/14-ц
УХВАЛА

30 травня 2017 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області Шаронова Н.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Управління Державної казначейської служби України у Миколаївському районі Миколаївської області та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

29 травня 2017 року ОСОБА_1 (далі скаржник), керуючись вимогами ст. ст. 383, 384 Цивільного процесуального кодексу України звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області із скаргою на неправомірні дії Управління Державної казначейської служби України у Миколаївському районі Миколаївської області щодо повернення скаржнику без виконання виконавчого листа від 25 січня 2016 року, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 19 січня 2017 року по справі № 480/2054/14-ц про стягнення з Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 243,60 грн., витрат на проведення експертизи в розмірі 900,48 грн. Також скаржник просив зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Миколаївському районі Миколаївської області прийняти до виконання вказаний вище виконавчий лист.

Перевіривши скаргу, суд дійшов такого.

Закон України Про виконавче провадження встановлює правило щодо оскарження, зокрема, рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. Вказані рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ. У той же час про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Казначейства не йдеться.

Крім цього, Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України передбачають здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. Зокрема, відповідно до частин першої, другої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядаються господарським судом; згідно з частиною першою статті 383 та частиною другою статті 384 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З огляду на ці положення Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас органи Казначейства не є органами державної виконавчої служби, оскільки відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних суддів роз'яснено, що діяльність органів Казначейства як центрального органу виконавчої влади щодо виконання покладених завдань необхідно вважати владною управлінською функцією.

З пропозиції до підрозділу пункту 3.4 Узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у звязку з виконанням рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація, рекомендованого постановою Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 13 вбачається, що при виконанні органами Казначейства судових рішень, останні виконують одне з покладених на них завдань (виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація). Спори, що виникають під час виконання ними рішень господарського суду чи суду з розгляду цивільних справ, відповідно до частини першої статті 17 КАС України належать до юрисдикції адміністративних судів (юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій...).

Згідно з положеннями ч. 1, п. 2) ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

У пункті 3 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року роз'яснено, що суди повинні застосувати положення статей 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що дана скарга не підсудна Миколаївському районному суду Миколаївської області, а тому її належить повернути скаржнику ОСОБА_1 для звернення до належного суду, яким є - Миколаївський окружний адміністративний суд.

Керуючись ст. ст. 121, 383, 384 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Управління Державної казначейської служби України у Миколаївському районі Миколаївської області та зобов'язання вчинити певні дії, повернути ОСОБА_1, для подання до належного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Суддя Н.О. Шаронова

30.05.2017