Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Голубкової М.А., при секретарі Когут С.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Уксиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 30.07.2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США,, зі сплатою 15 % річних строком до 01.08.2016 року.

27 листопада 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору кредиту, за умовами якої було змінено щомісячний строк оплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 220308 від 30.липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед Позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором Кредиту.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором виконував невчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим, станом на 17.02.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 5202,52 долларів США, яка складається з суми кредитної заборгованості в розмірі 2878,76 долларів США. та заборгованості по процентам 2323,76 долларів США., а також пені в розмірі 30473,20 грн. що складається з пені за прострочення сплати кредиту - 1765,21 грн. та пені за прострочення сплати процентів - 28707,99 грн. позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору, судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених в ньому підстав, надав відгук на заперечення відповідача, а також зазначив, що ОСОБА_1 звернувшись до банку отримав вказані грошові кошти, банк діяв законно та своєчасно, а відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті заборгованості за кредитним договором в результаті чого утворилась заборгованість, яка має бути стягнута з боржника та поручителя.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на неправильність розрахунків позивача, що базуються на спекулюванні математичними формулами, а також просив відмовити в задоволенні пред'явленого позову подавши письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову та вказав що строк поруки, що визначений у договорі поруки в межах 8 років, банком було пропущено, а відтак позовні вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

30.07.2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США,, зі сплатою 15 % річних строком до 01.08.2016 року.

27 листопада 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору кредиту, за умовами якої було змінено щомісячний строк оплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 220308 від 30.липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед Позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором Кредиту.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Як передбачено п. 1.2.2 Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком повернення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 01.08.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та / або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Пунктом 6.1.2 Договору визначено що Банк має право в тому числі визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміні повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до ч. 2 ст.. 1050 ЦК України Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначено в позовній заяві відповідач ОСОБА_1 з жовтня 2011 року не здійснює платежів для погашення кредиту.

Позивач також зазначив що 23.07.2013 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 07.02.2017 року вимоги банку залишені без задоволення.

Згідно вимог від 23.07.2013 року, що направлені за вихідними № 30-11/3113 та № 30-11/3114 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ПАТ «Укрсиббанк» вимагає від відповідачів протягом 31 дня з дати одержання повідомлення сплати простроченої заборгованості по процентам в розмірі 1162,36 доларів США та повідомляє, що у разі непогашення простроченої заборгованості Банк вимагає від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконання зобов'язань за Кредитним договором, а саме сплати на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі та нарахованих процентів, що разом становить 4041, 12 доларів США. (а.с.100, 101)

Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року - при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 зазначаючи про застосування строків позовної давності вказував, що остання оплата по вказаному кредитному договору була здійснена ним 11.02.2010 року та жодних оплат що свідчили б про визнання ним вимог банку та сплати простроченої заборгованості після направленням вимоги від 23.07.2013 року він не здійснював, а Банк направивши йому вимогу змінив строк повернення кредитних коштів, а відтак і сам строк виконання зобов'язання.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.02.2016 року (а.с. 21 т.1) та наданими на вимогу суду представником позивача випискою за кредитним договором з 30.07.2008 року по 13.10.2017 року (а.с. 1-13 т.2), 27.01.2010 року ОСОБА_1 на виконання кредитного договору № 000 від 30.07.2008 року сплачено 13232,54 доларів США. Вказана оплата була останньої, а відповідач жодних оплат в тому числі після 23.07.2013 року не здійснював.

Як вбачається з матеріалів справи письмова вимога про сплату коштів була направлена Банком 23.07.2013 року, а відтак строк в межах якого Позивач повинен був звернутися до суду почався через 32 дні, тобто з 24.08.2013 року.

Надані сторонами Вимоги від 23.07.2013 року містить вимоги Банку, щодо строку сплати простроченої заборгованості за процентами, а також містить вимоги щодо сплати повної заборгованості за кредитом та строків такої оплати і фактично є вимогою про дострокове погашення кредиту в розумінні пункту 6.1.2. та 1.2.2. кредитного договору.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначено ст.. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Стаття 267 ЦК визначає наслідки спливу позовної давності, зокрема, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності в тому числі письмово. Водночас позивачем жодних клопотань про поновлення строку та відомостей про поважність причин пропуску строку визначеного законом для захисту свого права, до суду не подавалось.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16 - Пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Отже, з 24.08.2013 року строк виконання зобов'язання настав, умови договору були змінені, а у Банка виникло право вимоги за Кредитним договором і тому саме з цієї дати, тобто з 24.08.2013 року почався перебіг строків позовної давності за цими правовідносинами, а кредитор направив позов до суду лише 14.09.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як передбачено ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки

Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.11.2016 року по справі № 6-1174цс16, встановлено, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 220308 , за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед Позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором Кредиту.

Пунктом 5.3 вказаного договору поруки передбачено, що строк позовної давності за договором складає 8 років.

Згідно ст.. 252,254 ЦК України Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно ст.. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Враховуючи, що договір поруки № 220308 укладено 30.07.2008 року, останнім днем коли позивач відповідно до п. 5.3 вказаного договору мав право звернутись до ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором є 30.07.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява про солідарне стягнення за кредитним договором в тому числі з поручителя ОСОБА_2 була передана до установи пошти для направлення до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя лише 14.09.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності визначеного договором поруки.

Суд приймає до уваги, посилання ОСОБА_2 в своїх запереченнях на припинення договору поруки та застосування строку позовної давності до правовідносин, що виникли між позивачем ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 як майнового поручителя за основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин витрати позивача по сплаті судового збору стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 252, 254, 255, 257, 266, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до відповідача ОСОБА_1 з зв'язку з пропуском строків позовної давності .

Відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача ОСОБА_2 у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя М.А.Голубкова