Справа № 597/1143/17
Провадження № 2-н/597/8/2017
У Х В А Л А

"27" жовтня 2017 р. суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Торська І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на стягнення аліментів із ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

26.10.2017 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про відкриття наказного провадження або відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, судом було встановлено, що 30.12.2008 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області у справі №2-501 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 починаючи з 01.12.2008 року. На підставі рішення суду, був виданий виконавчий лист.

Наведене означає, що між сторонами було вирішено спір про стягнення аліментів на утримання дитини. Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що по суті заявниця бажає збільшити розмір аліментів.

Відповідно до норми ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що випливають на визначенні розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, із наведених норм слідує, що зміна розміру аліментів, що був визначений за рішенням суду, можлива у разі подачі позову платником або одержувачем аліментів. Крім того, здійснення зміни розміру аліментів у порядку наказного провадження не передбачено чинним законодавством.

Із урахуванням вищенаведеної норми ч.1 ст.192 СК України положення ч.5 ст.183 СК України та п.4 ч.1 ст.96 ЦПК України щодо можливості видачі судового наказу в справах, де заявлено вимогу про стягнення аліментів на дітей, у відповідному встановленому в зазначених нормах розмірі, необхідно розуміти так, що ці норми застосовуються у випадку, коли за рішенням суду в справі між тими самими сторонами і з тих самих підстав раніше не було присуджено аліментів.

Тому, виходячи із зазначеного, слідує, що є таке, що набрало законної сили рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказана обставина, згідно із нормами п.3 ч.3 ст.100, п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

На підставі наведеного, керуючись п.3 ч.3 ст. 100 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на стягнення аліментів із ОСОБА_2.

Розяснити заявниці, що відповідно до норми ч.2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявниця у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги, через Заліщицький районний суд Тернопільської області, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Торська