СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун.№759/16559/16-ц

пр.№2/759/1722/17

14 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.

за участю секретаря - Самчик І.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-15» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 року представник позивача Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-15» - ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 борг в розмірі 5749 грн. 59 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн.00 коп. Позов представник мотивує тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані і проживають ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка, однак відповідач неналежним чином не виконувала обов'язок по сплаті житлово-комунальних послуг, не зверталась до позивача про реструктуризацію боргу, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 5749,59 грн. В ході розгляду справи представник позивача було зменшено позовні вимоги, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 погасила в березні 2017 року основну частину боргу в сумі 4727,57 грн., та просить стягнути суму боргу за 3% річних, інфляційну складову та суму судового збору, що складає разом 2400,02 грн. (а.с. 33).

Представник позивача Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-15» в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечувала. Зазначила, що договір, у якому б зазначені були строки сплати житлово-комунальних платежів між мною та позивачем не укладався. При цьому, відповідач не заперечує проти позиції Верховного Суду України, що навіть відсутність договору не звільнює споживача від сплати ЖКП, проте, наголошує на сплаті цих послуг у повному обсязі. При цьому, зазначає, що позивач в порушення свої обов'язків за законом, не надав мені для підписання підготовлений на основі типового договору договір на надання житлово-комунальних послуг, чим позбавив можливості виконати п.1.ч.3.статті 20 Закону і підписати його. Саме у цьому договорі, як зазначає п.б.ч.З.статті 20 Закону мали б міститись строки сплати комунальних платежів. Але, у зв'язку з бездіяльністю позивача, такий договір не укладений і строки сплати комунальних платежів, відповідно, між сторонами не встановлені. Частина 1 статті 32 Закону говорить виключно про строки нарахування комунальних послуг (щомісячно), однак нічого не каже про строки їх сплати. Нічого не зазначено і про строк сплати ЖКП у платіжному документі про їх нарахування (частини 5 статті 32 Закону). Строк сплати визначається виключно договором, який, як зазначалось вище, не був укладений, на думку відповідача, саме з вини Позивача. У зв'язку з цим, на думку відповідача в даному випадку, діє загальне правило строку виконання зобов'язання, передбачене статтею 530 ЦК України, а саме: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач стверджувала, що вона не отримувала вимогу позивача про сплату суми боргу в розмірі 4727,57 грн, долучено позивачем до позовної заяви, то строк невиконання зобов'язання, а як наслідок, нарахування пені, розпочався б через 7 днів - з 08.12.2016 року - і складав би точно не таку суму, яку без будь-яких правих і договірних підстав , розрахував Позивач.

Відповідач наголошувала на самостійній добровільній сплаті боргу в розмірі 4727,57 грн, без будь-якої вимоги позивача ще 04.11.2016 року, тобто за 24 дні до виготовлення вимоги позивачем. З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову - відсутні, у задоволенні просила відмовити.

Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Згідно з Договором купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації виданої ЖБК "Авіатор-15" від 20.10.2016 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її неповнолітня донька - ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до Довідки від 05.12.2015 року, виданої ЖБК "Авіатор-15", балансоутримувачем будинків по вул. Чорнобильська, 22 та вул. Уборевича, 17 являється ЖБК «Авіатор-15» (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, борг складається з основної суми боргу станом 01 листопада 2016 року у сумі 4727,57, також нарахована інфляційна складова у сумі 949,77 грн., 3% річних у сумі 72,25 грн. (а.с. 10-12).

В матеріалах справи, є лист від 30.11.2016 року за підписом представника ЖБК «Авіатор-15» з попередженням відповідача про те, що її бездіяльність сприйматиметься як відмова в сплаті боргу та підстава для звернення до суду (а.с. 8).

Відповідно до сальдової відомості за березень 2017 року ОСОБА_2 погасила основну частину боргу у сумі 4727,57 грн. (а.с. 34).

Відповідачем були надані квитанція ГУ Ощадбанк РМ-12903 № 1 від 04.11.2016 р. на суму 4727,57 грн та квитанція ГУ Ощадбанк РМ-17803 № 7 від 30.12.2016 р. на суму 4310,95 грн.

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", від 24.06.2004 № 1875-IV із змінами, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону Споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.5 ст. 32 Закону, у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Згідно зі ст.66 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Крім цього, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, відповідно до ст.530 ЦК України статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи сплату відповідачем боргу до подання позовної заяви, виходячи з відсутністю окремого договірного зобов'язання щодо строків сплати комунальних послуг, з огляду на відсутність належного підтвердження направлення та отримання відповідачем вимоги позивача про сплату заборгованості, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 526, 541, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57, 60, 179, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову представника Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-15» - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

Суддя Ю.В.Войтенко