АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівЛевенця Б.Б., Прокопчук Н.О.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю представника позивача Вороніна О.М.,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року позов задоволено. /а.с. 55,135-139/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що апеляційний суд не звернув уваги на докази, наявні у матеріалах справи щодо збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом без згоди поручителя та не дослідив, чи припиняється порука у такому разі. Крім того, стягуючи заборгованість за кредитним договором, у тому числі пеню, у розмірі 4 939, 21 дол. США, апеляційний суд не врахував, що пеня може обчислюватися лише в національній валюті України - гривні.

№ справи 755/13426/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1033/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Так, в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 зазначив, що заочне рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повній мірі, не об'єктивно досліджені матеріали справи. Вказував на те, що скаржник не був повідомлений про дату, час і місце її розгляду, оскільки ним не було отримано жодної судової повістки. Також вказував, що судом першої інстанції не враховано, що ПАТ «Універсал банк» було пред'явлено вимогу ОСОБА_7 25.11.2014 року про погашення виниклої заборгованості, проте позовну заяву було подано лише 02.07.2015 р., тобто через 8 місяців, у зв'язку з чим позивачем було пропущено строк, визначений ст. 559 ЦК України для звернення до суду з позовною заявою до поручителя. Крім того, в рішенні суду першої інстанції не зазначено, які саме умови кредитного договору були порушені відповідачами та порушено ст. 533 ЦК України, і не враховано, що між боржником і позивачем досягнуто домовленості щодо часткового прощення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення зміні, в частині стягнення заборгованості та пені, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 26.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», (правонаступником прав та обов'язків якого виступає Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_8 було укладено Кредитний договір № 14-4/2555К-07, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 340 000,00 дол. США на строк 360 місяців до 25.07.2037 року з процентною ставкою 11,95 % річних. /а.с. 9-13/

26.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 14-4/2555П/1-07, за умовами якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_8 що випливають з кредитного договору № 14-4/2555К-07 від 26.07.2007 року. /а.с. 16/

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 14-4/2555К-07 від 26.07.2007 року заборгованість відповідачів станом на 22.04.2015 року становить 270 933,97 дол. США, з яких:

- заборгованість за кредитом 256 130,18 дол. США,

- заборгованість за відсотками 9864,58 дол. США,

- заборгованість по пені 4939,21 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України про те, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається та ч. 1 ст. 554 ЦК України, про те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак у повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Виконуючи вказівки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, якою ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до укладеного кредитного договору від 26.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_8 процентна ставка становить 11,95 % річних /а.с. 9/, розрахунок заборгованості, наданий до суду першої інстанції містить також зазначену процентну ставку / а.с.17/, відповідно до розрахунку, наданого до суду апеляційної інстанції від 11.05.2017 р., відсоткова ставка по договору становить 11, 95 %, розрахунок позовних вимог здійснено саме з такою відсотковою ставкою, у зв'язку з чим у колегії відсутні підстави вважати, що відсоткова ставка була підвищена до 12, 95 % річних, оскільки лист з повідомленням про підвищення відсоткової ставки / а.с. 151/ не може вважатись її фактичним підвищенням.

З огляду на викладені обставини, підстав припинення поруки ОСОБА_6, у зв'язку зі збільшенням відповідальності останнього, не має, оскільки відсоткова ставка фактично банком підвищена не була, про що свідчать викладені вище обставини.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 559 ЦК України для звернення з позовом до поручителя, колегією суддів не беруться до уваги, як безпідставні, у зв'язку з наступним.

Так, відповідно до п. 10.4 кредитного договору, сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку, в термін встановлений у повідомлені, дата погашення кредиту, вказана в п. 1.1 договору вважається такою, що настала на наступний день після дати зазначеної в повідомлені. В цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному об'ємі, проценти та інші платежі передбачені договором.

У вимозі банку від 25.11.2014 року, яка була надіслана на адресу ОСОБА_8 зазначено: «У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту складення вимоги» (а.с. 28).

Аналогічний термін повернення кредиту зазначений і у вимозі банку, направленій до поручителя ОСОБА_7 (а.с. 31).

Так як, вимога датована 25.11.2014 року, шістдесят перший день з моменту складення вимоги припадає на 24.02.2015 року.

Як вбачається з конверту на а. с. 36, банк звернувся до суду з даним позовом 07.07.2015 року, у разі невиконання вимоги / а.с.28/ термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги, а отже від 02.01.2015 р. +61 день, що становить 03.03.2015 р. тобто шестимісячний строк, визначений ст. 559 ЦК України не пропущений.

Доводи апеляційної скарги про те, які саме умови кредитного договору були порушені відповідачами, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки на правильність ухваленого рішення не впливають, апелянтом в частині зазначення неправильності розрахунку заборгованості, не вказано в чому саме він полягає, власних розрахунків для перевірки зазначеної обставини не надано.

Доводи скарги про те, що судом першої інстанції було порушено ст. 533 ЦК України, в частині стягнення основної суми заборгованості та відсоткам за користування кредитом, в доларах США, колегія суддів не приймає, оскільки позивач в позовній заяві просив стягнути борг саме у доларах США без зазначення еквіваленту національної валюти, що є правом позивача.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постанові № 6-1680 цс 15, яка є обов'язковою для застосування, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, більшість доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Однак, довід щодо порушення ст. 533 ЦК України в частині стягнення суми пені у доларах США, заслуговує на увагу колегії суддів, на підставі наступного.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом КМУ від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Суд першої інстанції вказаних положень не врахував, на що також наголосила касаційна інстанція.

Крім того. колегія суддів апеляційного суду наголошує на тому, що протягом апеляційного розгляду, справа неодноразово відкладалась за клопотанням сторін для мирного врегулювання спору та укладення мирової угоди. Сторонами угоди не досягнуто, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає недоцільним подальше оголошення перерви у справі для примирення, що також буде можливим і на стадії виконання рішення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 14-4/2555К-07 від 26.07.2007 р. /т. 2 а.с. 10-19/, що є аналогічним наданого розрахунку в суді першої інстанції, заборгованість відповідачів станом на 22.04.2015 року становить 265 994, 76 дол. США, з яких:

- заборгованість за кредитом 246 949, 88 дол. США та 9 180, 30 дол. США,

- заборгованість за відсотками 9 864,58 дол. США,

- заборгованість по пені 4 939,21 дол. США.

Таким чином, враховуючи викладене, стягненню в солідарному порядку з відповідачів підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 256 130,18 дол. США, заборгованість за відсотками 9 864,58 дол. США, що разом становить 265 994, 76 дол. США, та пеня, яка підлягає стягненню у розмірі по курсу НБУ на дату рішення суду першої інстанції - 21, 798518 та становить 107 667, 45 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015року -змінити, виклавши його резолютивну частину наступним чином.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частковою

Стягнути солідарно з ОСОБА_8 /ІПН НОМЕР_1/, ОСОБА_7 /ІПН НОМЕР_2/ на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» // заборгованість за кредитом та за відсотками по кредитному договору №14-4/2555К-07 від 26.07.2007 р. у розмірі 265 994, 76 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8 /ІПН НОМЕР_1/, ОСОБА_7 /ІПН НОМЕР_2/ на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» // пеню за кредитним договором №14-4/2555К-07 від 26.07.2007 р. у розмірі 107 667, 45 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: