№ 243/3240/17
Справа № 2/243/2185/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючий суддя Пронін С.Г.
при секретарі Чевела С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком,
Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 22 лютого 1971 року, після реєстрації якого вони почали проживати в житловому будинку № 84 по провулку Достоєвського в м. Словянськ. На той час вказаний будинок був власністю матері відповідача ОСОБА_3, після смерті якої, право власності на зазначений будинок перейшло до відповідача. Разом з останнім за період сумісного проживання за їх сумісні кошти були проведені поліпшення вказаного будинку, а саме було добудовано кухню, ванну кімнату, вбиральню, було проведено ремонт в будинку, а також було добудовано гараж та сарай. З 2006 року відносини позивача та відповідача погіршились, внаслідок чого у 2015 році шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. 28 січня 2017 року відповідач вигнав позивача з будинку, забрав ключі від хвіртки та вхідних дверей, та до теперішнього часу не впускає позивача у вказаний будинок. Натомість позивач вважає, що вона має право на проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою, оскільки вона вселилася в зазначений будинок за згодою власників, постійно проживала в ньому з 1971 року по 28 січня 2017 року, сумісно з відповідачем сумісними зусиллями та за сумісні кошти робили поліпшення в будинку. До того ж, у вказаному будинку знаходяться її особисті речі, а також майно, що є спільною власністю з відповідачем. Виходячи з викладеного, керуючись ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 4 ст. 156 ЖК України позивач вважає, що правові підстави для виселення її з будинку у відповідача відсутні, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги та, по-перше, визнати за нею право користування житловим приміщенням в будинку № 84 по провулку Достоєвського в м. Словянськ, по-друге, вселити її у вказаний житловий будинок, по-третє, зобовязати відповідача ОСОБА_2 передати їй ключі від хвіртки та вхідних дверей в зазначений будинок та не чинити їй перешкод в користуванні цим житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, до суду не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. В попередньому судовому засіданні надала пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві.
відповідачем і зареєстрованою в цьому ж будинку їх донькою. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволені позову.
Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3932, відповідач по справі ОСОБА_2 є спадкоємцем цілої частки майна ОСОБА_3, померлої 25 серпня 1989 року, що складається з житлового будинку № 84, розташованого по провулку Достоєвського у м. Словянськ, належного померлій на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, льох, сарай, вбиральня, теплиці, гараж для легкового автомобілю, колодязь, огорожа, водопровід.
Поряд з цим, згідно з договором довічного утримання від 17 липня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-4152, ОСОБА_5 передала належні їй ? частики житлового будинку № 57 по вул. Волзькій у м. Словянськ Донецької області з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд у власність позивачу ОСОБА_1
Відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом Словянської міської ради 18 травня 2017 року ОСОБА_1, остання разом зі своїм сином ОСОБА_6, невісткою ОСОБА_7, онуками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що фактично за вказаною адресою проживає саме родина сина позивача.
Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2015 року по справі № 243/6378/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 27 лютого 1971 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 216, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвано.

Отже на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з 27 лютого 1971 року по 03 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто в зазначений період часу ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 та до 22 січня 1999 року разом з відповідачем була зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. В той же час, в судовому засіданні було встановлено, що й після реєстрації позивача за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Волзька, буд. 57, фактичним місцем проживання останньої був будинок № 84, розташований по провул. Достоєвського у м. Словянськ Донецької області, в якому вона залишилася проживати й після розірвання шлюбу з відповідачем, а саме до 28 січня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналогічна норма закріплена у статті 150 та частині 1 статті 156 ЖК України, а саме: громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не

заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 статті 156 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Так, згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 164 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що, незважаючи на те, що шлюб між сторонами було розірвано 03 лютого 2015 року, позивач продовжувала проживати у спірному будинку до 28 січня 2017 року, а припинила проживати у вказаному будинку не за власною ініціативою, а примусово була виселена відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 405 ЦК України, ст. 64, ст. 150, ч. 1, 4 ст. 156, ч. 2, 3 ст. 164 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 214, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у будинку № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області.

Зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від хвіртки та вхідних дверей в будинок № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області та не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням в будинку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_11