Справа № 316/688/17
Провадження № 2/316/613/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Енергодарі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката ОСОБА_3, яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.10), звернулась до Енергодарського міського суду 17.05.2017 року з позовною заявою, в якій зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 24.09.2016 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вже після народження дитини у сторін почалися непорозуміння, які призвели до того, що у березні 2017 року відповідач зібрав свої речі та переїхав до будинку своїх батьків. Позивач зазначає, що відповідач згоден надавати матеріальну допомогу у встановленому законом порядку, після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів.

В судове засідання сторони не зявилися.

Позивач надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника ОСОБА_3, вимоги, викладені у позовній заяві підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.18).

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, зауваживши що в частині дати з якої призначити стягнення аліментів, дійшовши згоди з відповідачем, просить стягувати аліменти з дати ухвалення судом рішення в іншій частині вимоги, викладені у позовній заяві, підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 надав письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с.20).

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що 24 вересня 2016 року між сторонами зареєстрований шлюб Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 293 (а.с.7). Шлюб між ними не розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), який проживає разом з позивачкою. Позивач не працює, оскільки знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуваючи на обліку в енергодарському ГУСЗН та отримує щомісячно соціальну допомогу на дитину у розмірі 860 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.8). Відповідач по справі має постійне місце роботи, працює стрільцем Війської частини 3042 та отримує заробітну платню, що підтверджується довідкою про доходи відповідача (а.с.24), а отже може сплачувати аліменти на дитину. Проте відповідач не згоден з тим, щоб аліменти стягувалися з дня подання позову, а просить стягувати їх з липня 2017 року, оскільки він перераховував на користь позивачки грошові кошти у добровільному порядку. Так відповідачем надані квитанції від 14.04.2017 року, 16.05.2017 року та 15.06.2017 року, відповідно до яких, одержувачем грошових коштів є позивач ОСОБА_1, а відправником відповідач (а.с.26,27,28). Відповідач у квітні, травні та червні 2017 року перераховував позивачу наступні суми: 2010,05 грн., 2412,06 грн., 2010,35 грн., позивач звернулася до суду 17.05.2017 року, отже відповідач у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання спільної дитини, що також свідчить про те, що позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу. Крім того, судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо дати з якої просять суд про стягнення з відповідача аліментів, а саме: з дати ухвалення судом рішення, враховуючи, що відповідач надав позивачу матеріальну допомогу також в травні та в червні, суд вважає розумним та справедливим призначити стягнення з відповідача на корить позивача аліментів в з дати узгодженої між сторонами, а саме: з дати ухвалення рішення.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки є об'єктивними з огляду на вимоги закону та обов'язку чоловіка - батька дитини утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Крім того, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня ухвалення судового рішення: 26.06.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Капустинський