Справа № 369/8695/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/4973/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 31.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Таргоній Д.В., Савченка С.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що починаючи з 21.04.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу у липні 2012 року рішенням Фастівського міськрайонного суду від 12.03.2013, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дитини.

Далі позивач зазначив, що з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів, його сімейний стан суттєво змінився. Так, 21.03.2013 року він одружився з ОСОБА_5, від шлюбу з якою у нього народилося двоє дітей: донька Марія, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після народження другої дитини, його дружина ОСОБА_7 після закінчення лікарняного піде у декретну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому на його утриманні, окрім сина від першого шлюбу, також перебуває ще двоє малолітніх дітей та дружина у звязку з чим погіршився його майновий стан, до того ж, свого власного житла він немає, внаслідок чого винаймає однокімнатну квартиру. Вважає, вищезазначене підставою для зменшення розміру аліментів, тому просив зменшити розмір аліментів стягуваних з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня ухвалення судом рішення і до повноліття дитини.

Відповідачка заперечувала проти позову, посилаючись на те, що навпаки матеріальне становище позивача та його родини покращилося, оскільки у 2017 році суттєво збільшився заробітна плата позивача, його дружина отримала виплату лікарняних у звязку з пологами в сумі 86598 грн., про що повідомила у своїй декларації про суттєві зміни в майновому стані в бік покращення. Також відповідачка зазначила, що з січня 2017 року, вона зареєстрована в органах ДПІ, як само зайнята особа адвокат, дохід є незначним у порівнянні з доходами позивача та нерегулярним, власного житла вона немає, іншої допомоги від позивача окрім аліментів не отримує, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року в позові було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом винесено незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так судом проігноровано норми сімейного кодексу в якому зазначається що, підставою для зменшення розміру аліментів може бути або погіршення майнового стану або зміна сімейного стану. Судом не взято до уваги, що його доходи розподіляються на утримання 5 осіб, разом з ним, тому вважає, що визначений судом розмір аліментів порушує право інших двох дітей на рівне забезпечення, так на ОСОБА_4 виходить 25 % його доходів, а на утримання ще 4 осіб -18,75 % на кожного. Крім того, не взято до уваги договір оренди, згідно з яким він виплачує орендну плату щомісяця та той факт що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, тому просить, скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі виконано.

Судом встановлено, що рішенням Фастівського районного суду Київської області від 12.03.2013 року з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2013 р. і до повноліття дитини.

З моменту винесення рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, змінився сімейний стан позивача - платника аліментів.

Так, 23.03.2013 року між позивачем та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, від якого останні мають доньку Марію, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час ОСОБА_10 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Позивач працює в Відділі забезпечення представництва в вищих судах Генеральної прокуратури України на посаді начальника відділу та має стабільний офіційний дохід, його заробітна плата (за період з січня по липень 2017 року становила 240 026 грн. 79 коп.), що значно перевищує середній рівень по Україні.

Дружина позивача ОСОБА_7 також працює в Департаменті підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадян або держави в судах Генеральної прокуратури України на посаді прокурора відділу організації представництва в регіонах управління представництва інтересів громадян або держави в суді та отримує відповідні виплати у звязку з пологами та відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для пропорційного з позивачем утримання їхніх спільних дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини відсутні підстави.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2013 року у справі № 6-143 цс13.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення матеріального становища на час його звернення до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, при цьому дитина сторін підросла і витрати на її утримання значно збільшилися, а матеріальне становище одержувача аліментів - матері дитини, з якою вона проживає, не поліпшилося, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини.

Посилання у скарзі позивача на те, що суд не взяв до уваги договір оренди, згідно з яким він виплачує орендну плату щомісяця та той факт що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, не заслуговують на увагу, оскільки не є підтвердженням того, що він не спроможний утримувати дитину, надаючи матеріальну допомогу в попередньо визначеному розмірі і є підставою для зменшення розміру аліментів.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :