Справа № 363/2273/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/2892/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 27.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих умов кредитного договору недійсними,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів та визнання окремих умов кредитного договору недійсними. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 11 квітня 2013 року уклала кредитний договір із ПАТ «Ідея Банк», згідно якого їй було надано кредит у розмірі 71862,70 грн. для фінансування купівлі транспортного засобу та фінансування страхового платежу за страхування життя. З дня укладення договору до січня 2015 року позивач добросовісно виконувала умови договору, вчасно сплачувала всі платежі відповідно до графіку, встановленого банком, однак в лютому 2015 року їй стало відомо, що з 10 березня 2015 року розмір відсоткової ставки по кредитному договору змінено з 24,99 % на 27,49 %. В силу п. 3 розділу 8 кредитного договору, якщо позичальник не погоджується із запропонованою зміною процентної ставки, він зобовязаний повідомити банк про свою незгоду, що вона і зробила в письмовому порядку та заявила, що буде здійснювати погашення заборгованості виключно згідно підписаного первинного додатку № 1 до договору за визначеною п. 2 параграфу 3 процентною ставкою. Однак відповідач порушив встановлену кредитним договором та чинним законодавством процедуру підвищення відсоткової ставки, не врахував висловлену відповідачем незгоду та неправомірно встановив відсоткову ставку у розмірі 27,49. Зі змісту договору випливає, що п. п. 1, 2, 3 параграфа 3 договору та наступні за ним п. 3, 7 завуальовані під умову, яка надає банку право збільшувати розмір процентів в односторонньому порядку, що є незаконним. Також таким, що суперечить чинному на момент укладення договору законодавству, є також п. 10 параграфа 3 кредитного договору, згідно з яким банк стягує оплати і комісії, передбачені тарифами банку.

Просила визнати незаконним підвищення з 10 березня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» відсоткової ставки за користування кредитом; визнати недійсною умову п. 1 параграфа № 3 кредитного договору в частині щодо визначення процентів річних в розмірі 19,0900 %, що разом з маржею банку складає 24,99 %, як змінну частину ставки; визнати процентну ставку, викладену в п. 1 параграфа № 3 кредитного договору як проценти річні в розмірі, що разом з маржею банку складає 24,99 % з 19 місяця користування кредитом, які є незмінними до повного виконання договору; визнати недійсною умову п. 3 та 7 параграфа № 3 кредитного договору в частині щодо застосування фіксованої ставки у розмірі 40 % річних у випадку припинення публікації НБУ статистичних даних, які містять індекс, або в разі, якщо зобовязання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав; визнати недійсною умовою п. 1 параграфа № 8 кредитного договору в частині щодо права банка ініціювати перед позичальником перегляд (зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої п. 7 параграфа № 3 договору; визнати недійсною умову п. 10 параграфа № 3 кредитного договору в частині щодо права банка стягувати оплати та комісії, передбачені тарифами банку; покласти на відповідача судовий збір.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що викладене у п. п. 1, 3, 5, 7 параграфа № 3, п. 1 параграфа № 8 кредитного договору є такими, що суперечать вимогам законодавства та не підлягають виконанню і не створюють для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків та мають бути визнані недійсними. Судом першої інстанції не досліджувались доводи позивача, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2013 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.21666, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 71862,70 грн. на строк 84 місяців для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки ЗАЗ моделі Vida, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 у сумі 67795 грн., фінансування страхового платежу та страхування життя позичальника в сумі 4067,70 грн.

Згідно п. 1 параграфу № 3 кредитного договору за користування кредитом протягом перших 18 місяців позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою в розмірі 0,0010 % річних, а починаючи з 19 місяця користування кредитом, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,90 % (маржу банку).

Згідно п. 2 параграфу № 3 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 19,0900 %, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 24,99 %.

Згідно п. 3 параграфу № 3 кредитного договору змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць, надалі «Індекс». Індекс встановлюється Національним банком України та використовується, як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватись не частіше ніж раз на 12 місяців. Статистичні дані Національного банку України, які містять індекс, розміщуються для ознайомлення відповідно до графіку поширення статистичних даних на офіційному сайті Національного Банку України.

Згідно п. 6 параграфу № 3 кредитного договору позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають з змінної частини ставки за ввесь період кредитування і погоджується на ці ризики.

Згідно п. 7 параграфу № 3 кредитного договору у випадку припинення публікації Національним Банком України статистичних даних, які містять індекс, або в разі, якщо зобовязання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав, банк протягом 15 робочих днів визначає новий індекс, на підставі якого буде встановлюватися процентна ставка по кредиту та письмово повідомляє позичальника про зміну індексу з одночасним надсиланням йому додаткового договору у двох примірниках. Позичальник протягом 5 календарних днів підписує відповідний додатковий договір та надсилає (передає) на адресу банку. При отриманні згоди позичальника (підписання вищевказаного додаткового договору) новий індекс вступатиме в силу з 1 числа місяця, наступного після місяця, в якому банком буде визначено новий індекс (далі дата дії нового індексу). При відсутності згоди позичальника (непідписання, не надіслання позичальником вищевказаного додаткового договору) починаючи з дати дії нового індексу вважається діючою та застосовується фіксована ставка, максимальний розмір якої може становити не більше ніж 40 %; це ж правило застосовується для визначення процентної ставки за кредитом у період від дати, наступної за датою ліквідації/недійсності змінної частини ставки, до дати дії нового індексу.

Згідно п. 10 параграфу № 3 кредитного договору банк стягує оплати і комісії, передбачені тарифами банку.

Згідно п. 1 параграфу № 8 кредитного договору банк має право ініціювати перед позичальником перегляд (зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої п. 7 параграфу 3 договору, в залежності від зміни будь-якого з факторів: грошово-кредитної політики або облікової ставки Національного Банку України та/або зміни вартості ресурсів, що залучаються банком, зміни кредитного ризику, попиту і пропозиції на кредитному ринку або інших факторів з відповідним повідомленням про це позичальника шляхом надіслання на адресу позичальника рекомендованого листа.

27 січня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» направило на адресу ОСОБА_2 лист, яким повідомило її про зміну розміру процентної ставки у звязку із значним збільшенням вартості ресурсів (в тому числі валютних). Згідно рішення Правління ПАТ «Ідея Банк» від 23 січня 2015 року № 23/01-1 новий розмір процентної ставки за користування кредитом буде складати 27,49 % річних. Новий розмір процентної ставки починає діяти з 10 березня 2015 року. Дане повідомлення про зміну розміру процентної ставки є невідємною частиною кредитного договору. Відповідно до нового розміру процентної ставки, банком здійснено перерахування розміру щомісячних ануїтетних платежів по кредитному договору та сформовано новий графік щомісячних платежів, що додається. Також надіслано для ознайомлення розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 надала ПАТ «Ідея Банк» заяву, в якій повідомила, що не погоджується з рішенням щодо підняття відсоткової ставки за кредитним договором № 910.21666 від 11 квітня 2013 року, нею також не приймаються будь-які пропозиції про розроблення інших графіків та збільшення ставок, вона має намір й надалі здійснювати погашення кредиту виключно відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору та відповідно до розміру процентної ставки, визначеної сторонами у п. 3.2 договору.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168 передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що оспорювані позивачем пункти кредитного договору, в тому числі п. 10 параграфу № 3 кредитного договору, згідно якого банк стягує оплати і комісії, передбачені тарифами банку, відповідають вимогам ст. 627 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», залишив поза увагою, що, встановивши в кредитному договорі таку умову, банк не зазначив, які саме оплати та комісії встановлені тарифами банку та які послуги за вказану комісію надаються позичальнику.

Відтак, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсним п. 10 параграфа № 3 кредитного договору не ґрунтуються на вимогах закону, що наведені вище, і судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального права, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що п. 10 параграфу № 3 кредитного договору, згідно якого банк стягує оплати і комісії, передбачені тарифами банку, порушує вимоги закону, що наведені вище,та права позивача, дане положення договору є несправедливим, позовні вимоги в цій частині є доведеними і обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Оцінюючи доводи позивача ОСОБА_2 про визнання недійсними умов кредитного договору, які передбачають порядок та підстави зміни процентної ставки, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суд також повинен розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 6 параграфу № 3 кредитного договору позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають з змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики.

Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, про що свідчить його підписання, в тому числі з умовами зміни відсоткової ставки за користування кредитом. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати чи зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Оскільки сторони договору погодили змінюваний тип процентної ставки, а також порядок її визначення, будь-яких порушень банком у виконанні зобовязань по вказаному правочину колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів враховує, що ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Разом із тим позивач не скористалася можливістю, передбаченою Законом, щодо відкликання згоди на укладення кредитного договору, і погодилася на запропоновані банком умови.

Враховуючи умови кредитного договору та розмір нової процентної ставки, передбачена договором процедура підвищення процентної ставки відповідачем порушена не була, а доводи позивача про порушенням банком норм матеріального права є безпідставними.

В частині вимог позивача про визнання неправомірними дій банку в частині неукладення з нею додаткової угоди до договору про підвищення відсоткової ставки, відповідно до вимог п. 5 параграфу 3 кредитного договору банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом без внесення змін (доповнень) до договору не пізніш, як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Новий графік щомісячних платежів стає невідємною частиною договору.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримала повідомлення банку про зміну відсоткової ставки особисто 18 лютого 2015 року.

Наведене свідчить про те, що банк діяв у відповідності з вимогами п. 5 параграфу 3 кредитного договору, і укладання додаткової угоди до договору за даних умов не вимагалося.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги про визнання недійсними інших умов кредитного договору і незаконним підвищення процентної ставки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і не підлягають до задоволення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 551,20 грн. за одну позовну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих умов кредитного договору недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 10 параграфа № 3 кредитного договору № 910.21666 від 11 квітня 2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», в частині щодо права банку стягувати оплати та комісії, передбачені тарифами банку.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_3