Єдиний унікальний номер 239/702/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1931/2017
Головуючий 1 інстанції Грідяєва М,В.
Категорія 48 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна,

в с т а н о в и в :

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна, задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з весни 2004 року до часу укладення шлюбу. В іншій частині позову відмовлено.

З вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить в цій частині скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що 18 лютого 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, а фактично вони з відповідачем мешкали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з початку 2004 року, мешкали у його батьків, 15 квітня 2005 року вона зареєструвалась в будинку батьків відповідача. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку, яка мешкає з нею. В період проживання однією сім'єю, ними було набуте сумісне майно: трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. При оформленні квартири відповідач, з її згоди, один набув право власності на нерухоме майно в цілому. Квартиру було придбано відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 травня 2005 року за 3000 грн. і за зобов'язанням продавця сплатити заборгованість за комунальні платежі та використану електроенергію, яка не сплачувалась протягом декілька років, і на той час складала більше 3000 грн. Оскільки продавець не зміг сплатити дану заборгованість по комунальним платежам, вони з продавцем дійшли згоди, що вони з відповідачем сплачують заборгованість за комунальні платежі та використану електроенергію в рахунок оплати вартості квартири, що вирішили зробити в рівних долях, і згідного сумісної домовленості, її батьками було сплачено борг за комунальні платежі та використану електроенергію в сумі 1645,59 грн. згідно наданих квитанцій ощадбанку. Вони разом з відповідачем зареєструвались в придбаній квартирі, на сумісні кошти проводили ремонті роботи, купували матеріал для ремонту, меблі, побутову техніку. Її батьки надавали їм матеріальну допомогу, допомагали в ремонті квартири. Сімейні відносини між ними фактично припинені з початку 2008 року, вона вимушена була тимчасово з донькою переїхати до своїх батьків в с.Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, де і мешкає на даний час. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28 травня 2009 року шлюб між ними розірвано. Вважає, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності та вона має право на 1/2 частку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутністі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення на апеляційну скаргу, згідно якого просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних вправ в апеляційному порядку» №12 від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та поділ майна, виходив з того, що позивачкою не доведено належності квартири позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, зробив наступний висновок.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно частини 2 цієї ж статті Сімейного кодексу України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Звертаючись в суд з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю, поділ майна, позивачка посилалась на те, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах у період з початку 2004 року по 18 лютого 2006 року, що є підставою для задоволення позову.

Частково задовольняючи позов про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що в період з початку 2004 року по 18 лютого 2006 року сторони спільно проживали та вели спільно господарство, що підтверджується показаннями свідків. Рішення в цій частині не оскаржується.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів в обгрунтування позовних вимог.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідач не підтверджував придбання квартири на спільні кошти, позивачка у відповідності до статті 60 ЦПК України мала надати суду докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2006 року (а.с.7). Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28 травня 2009 року шлюб розірвано (а.с.8,44).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2005 року ОСОБА_4, діюча по довіреності від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 60,8 кв.м, житловою 44,5 кв.м, продаж вчинено за 3000 грн., які представник продавців одержав повністю готівкою до підписання цього договору, представник продавців зобов'язуються сплатити всі комунальні платежі, вартість використаної електроенергії (а.с.10).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 17 травня 2005 року, квартира за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2005 року (а.с.11-12).

З копій квитанцій від 31 жовтня 2005 року вбачається, що ОСОБА_7 сплатила 324,22 грн. за водопостачання та водовідведення, 847,82 грн. за опалення, 473,55 грн. за квартплату, всього 1645,59 грн. (а.с.13).

З показань свідків, допитаних в суді першої інстанції вбачається, що сторони проживали однією сім'єю з 2004 року, в 2005 році мати відповідача ОСОБА_4 придбала сину спірну квартиру, в якій разом з чоловіком зробила ремонт, після чого в квартиру проживати переїхали сторони.

При цьому, показання вказаних свідків не підтверджують набуття сторонами за спільні кошти спірного майна, що є предметом розгляду справи.

Твердження відповідача та свідків про купівлю спірної квартири коштами матері відповідача позивачкою не спростовані.

Копії квитанцій від 31 жовтня 2005 року про сплату заборгованості за комунальні послуги, надані позивачкою, не є доказом набуття квартири за її кошти.

В судовому засіданні позивачкою не надано будь-яких інших доказів про спільне витрачання нею коштів на придбання майна з відповідачем.

Таким чином, позивачка не довела в суді проведення спільних витрат на придбання спірного майна та не спростувала доводи відповідача про набуття ним майна без участі позивачки.

Інших будь-яких переконливих доказів на підтвердження позову, вона суду не надала.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених у справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

В.В.Папоян