УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Сенаторов В.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна,про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна,про визнання правочину недійсним.

08.12.2017 року до канцелярії суду надійшла заява позивача, в якій остання просила вжити заходи забезпечення позову шляхом арешту - заборони на відчуження квартири АДРЕСА_2, належної ОСОБА_5 за договором дарування від 12.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Х.МНО Корнійчук О.В., серія та номер 4649.

В обгрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 вказала, що вона, в інтересах підопічної, недієздатної внаслідок стійкого психічного розладу здоров'я, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та до останнього часу проживала за адресою: АДРЕСА_3 звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Предметом позову є право власності на вказану квартиру, належність якої ОСОБА_2 не викликала сумнівів з дев'яностих років по 10 жовтня 2017 року, коли невідомі особи змінили замки на вхідних дверях. За весь вищезазначений період жодної інформації стосовно розпорядження бабусею її власністю від неї не надходило ані родичам, ані сусідам та друзям. ОСОБА_2 до весни 2017 року безперешкодно та з ІНФОРМАЦІЯ_2. (дата смерті сина ОСОБА_2, ОСОБА_6.) одноособово користувалася даним житлом, не зазнаючи жодних втручань з боку сторонніх осіб, що буде підтверджено багаточисленними свідками, довідкою про склад сім'ї та іншими належними доказами. Оскільки приблизно в травні 2017 року, у зв'язку погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2 та настанням повної безпорадності, довелося перевезти до помешкання позивача, квартира АДРЕСА_1 була тимчасово порожньою. 10 жовтня 2017 року, після невдалої спроби потрапити до квартири, позивач отримала від сусідів інформацію про зміну замків на вхідних дверях невідомими особами, які, на вимогу схвильованої громадськості, назвалися новими власниками житла. Скориставшись допомогою фахівця, ОСОБА_1 виявила наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо договору дарування, згідно до якого право власності на квартиру, набуте бабусею ще 10.08.2000 року та зареєстроване 09.11.2012 року, 12.11.2012 року перейшло до певного ОСОБА_5, особа якого є невідомою для усіх, хто знав ОСОБА_2 Позивач впевнена, що правочин, про який йдеться, здійснено у порушення прав та охоронюваних законом інтересів бабусі та вона має намір довести це у судовому процесі. Оскільки 10 жовтня 2017 року особами, які назвалися власниками квартири здійснено активні дії із користування бабусиним житлом, де наразі зареєстроване місце її постійного проживання та знаходяться особисті речі, меблі та побутові знаряддя, та виходячи із свободи здійснення права приватної власності, гарантованого Конституцією та законами України, вважає небезпеку розпорядження з боку ОСОБА_3 квартирою, реальною, бажання реалізувати спірне майно логічним та таким, яке можна з упевненістю припустити. З метою захисту прав непрацездатної та недієздатної особи, позбавленої будь-якої можливості здійснити особистий захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, вважає необхідним зберегти спірне майно від втрати, яка унеможливить виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали позову та заяви про забезпечення позову, приходить до висновку, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За нормами ЦПК України та роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України вважаю, що накладення арешту у даному випадку становить непропорційний тягар, тому з урахуванням необхідності забезпечення позову слід застосувати заборону відчудження нерухомого майна, що є більш ефективним і пропорційним у даному випадку заходом забезпечення позову, тому враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, беручи до уваги обставини справи та виходячи зі змісту позовних вимог, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст.151-153, 209-211 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна,про визнання правочину недійсним - задовольнити частково.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_4, належної ОСОБА_5 за договором дарування від 12.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Х.МНО Корнійчук О.В., серія та номер 4649.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали після її виконання направити заінтересованим особам.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -