Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1378/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько позивачки - ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1, Виноградівського району. За час свого життя померлий заповіту не залишав. Після його смерті спадщину, яка складалася з житлового будинку по АДРЕСА_1, прийняла мати позивачки ОСОБА_5, однак зареєструвати за собою право власності на спадковий будинок не змогла у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року вона померла. Позивачка вказує, що після смерті матері вона прийняла спадщину, оскільки на момент смерті своєї матері проживала разом з нею, доглядала за будинком, продовжує в ньому проживати та обробляти земельну ділянку. У визначений законом строк позивачка подала письмову заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини, де в усній формі, приватний нотаріус надала їй роз'яснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Спадкоємцем за законом крім позивачки є її рідний брат ОСОБА_2, який не заперечує проти прийняття спадщини позивачкою. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок у порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином, своєчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка у своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько позивачки ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1, Виноградівського району, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради від 07.09.2016 року №525.

Згідно вказаної довідки на час смерті батька позивачки разом з ним проживали і були прописані в АДРЕСА_1 наступні члени сім'ї: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина ; ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка померлого; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 - зять померлого; ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4 - внук померлого; ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - правнук померлого.

За час свого життя батько позивачки ОСОБА_4, заповіт не залишав.

Після смерті спадкодавця спадщину, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 прийняла мати позивачки ОСОБА_5, оскільки продовжувала проживати в спадковому будинку, доглядати за будинком, обробляти земельну ділянку, тобто дружина спадкодавця прийняла спадкове майно і набула на нього права у відповідності до вимог чинного законодавства України.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року мати позивачки ОСОБА_5 померла. При цьому за життя не зареєструвала за собою право власності на спадковий будинок.

За життя заповіту мати позивачки не залишила.

На час смерті матері позивачки - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року разом з нею проживали і були прописані в АДРЕСА_1 наступні члени сім'ї:

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка

ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 - зять

ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4 - внук

ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - правнук,

що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Підвиноградівської сільської ради від 07.09.2016 року №523.

Позивачка здійснила поховання своєї матері, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради від 24.04.2017 року №02-14/523.

Одразу ж після смерті матері позивачка вступила в управління і володіння житловим будинком АДРЕСА_1, Виноградівського району.

Суд констатує, що позивачка після смерті матері відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки з народження та на день смерті спадкодавця проживала з нею в спадковому будинку, здійснювала його догляд, за власні кошти неодноразово робила капітальний та поточний ремонти, обробляла земельну ділянку.

Спадкоємцем за законом крім позивачки є її рідний брат, відповідач по справі ОСОБА_2, який не заперечує проти прийняття спадщини позивачкою.

У визначений законом строк позивачкою було подано письмову заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., де в усній формі їй було надано роз'яснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Разом з тим правовстановлюючих документів на будинок спадкодавцем за життя оформлено не було.

Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 та інформаційної довідки від 28.04.2017 року, виданих інженером по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна ОСОБА_9, житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 будівництвом завершений ( рік будівництва будинку- 1968) та його інвентаризаційна вартість станом на квітень 2017 року становить: 122843 (сто двадцять дві тисячі вісімсот сорок три) грн.

Загальна площа житлового будинку становить - 72,8 кв.м., в тому числі житлова - 49,5 кв.м.

На земельній ділянці розташовані:

- житловий будинок ( стіни саманні) - літера А, побудований 1968 року

- літня кухня (саман) - літера Б

- гараж (цегла) - літера В

- господарська будівля (саман) - літера Г

- убиральня (цегла) - літера Д

- котельня (бетонні блоки) - літера Е

- ворота хвіртка (металева сітка) - позиція 1,2

- огорожа (металева сітка на бетонному цоколі) - позиція 3.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області від 24.04.2017 року №02-14/521, житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 Виноградівського району Закарпатської області рахується за ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213 - 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1265, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, мешканкою АДРЕСА_1, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами (житловий будинок літ. А, літня кухня літ. Б, гараж літ. В, господарська будівля літ. Г, убиральня літ. Д, котельня літ. Е, ворота хвіртка позиція 1,2, огорожа позиція 3) АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті мтері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко