ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-291/10
номер провадження 4-с/695/20/17
УХВАЛА

09 червня 2017 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.,

при секретарі Розпутній І.Г.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося в суд зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаржник обґрунтовує скаргу тим, що на підставі виконавчого листа № 2-291 від 22.06.2010р., виданого Золотоніським міськрайонним судом, у ВДВС Золотоніського МРУЮ було відкрите виконавче провадження № 52171192 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в сумі 190 429,71 грн. Державним виконавцем Золотоніського МРВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гончаренко Ю.І. в порядку виконання судового рішення не в повному обсязі проведено виконавчі дії щодо пошуку майна та коштів боржника, виконавець не звернувся з поданням до правоохоронних органів про примусовий привід його до ВДВС, та передчасно винесено постанову від 15.03.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Представник скаржника в судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Субєкт оскарження заступник начальника Золотоніського МРВДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд скарги без його участі та заперечення, де вимоги скарги не визнав та заперечував з приводу її задоволення з тих підстав, що державним виконавцем направлено запити щодо розшуку майна боржника. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно речових прав на праві приватної власності за боржником не зареєстровано. Майна нерухомого, належного ОСОБА_1 та на яке можна було б накласти стягнення, не виявлено. Наявний у боржника транспортний засіб було оголошено у розшук 24.03.2014р. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12.11.2015р. № 695/3794/15-ц боржник обмежений у праві виїзду з України. Щодо оголошення боржника у розшук, то згідно п.10 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, а не зобовязаний звернутися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи. Державним виконавцем здійснено всі заходи щодо розшуку майна боржника, які виявилися безрезультатними. Державний виконавець вважає, що у скарзі не наведено достатніх підстав для скасування вищеназваної постанови, а саме рішення є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Суд, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, заперечення державного виконавця, вважає, що вимоги скарги підлягають до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ч. 2 ст. 387 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 вказаного Закону).

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі ? Інструкція), організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження (в редакції № 606-XIV від 21.04.1999 року) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції.

Відносно п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції №1404-Vlli від 02.06.2016) державний виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Проте державний виконавець не вчинив дій, спрямованих на примусовий привід боржника до Відділу ДВС.

Крім того, відповідно до ст. 382 Кримінального кодексу України, невиконання рішення суду є кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 90 Закону України Про виконавче провадження (в редакції № 606-XIV від 21.04.1999) та ст. 76 Закону України Про виконавче провадження (в редакції № 1404-VIII від 02.06.2016) за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч вказаним нормам Закону України Про виконавче провадження (в редакції № 606-Х1У від 21.04.1999 року) державний виконавець по ВП № 45747725 не виніс відповідних постанов про накладення штрафів на боржника та не звернувся з поданням до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем були вчинені не всі виконавчі дії, необхідні для належного виконання рішення, матеріали справи не містять доказів повторного звернення до вказаних державних установ і акт державного виконавця про відсутність за місцем проживання боржника.

Крім того, відсутні докази дій, направлених на привід боржника, накладення на нього штрафів та звернення до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а тому рішення державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 52171192 від 15.03.2017 року належить визнати неправомірним та скасувати оскаржувану постанову, як передчасно винесену. Також належить зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 383-387, п.27, ч. 1. ст. 293 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити.

Визнати рішення державного виконавця Золотоніському МРВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гончаренка Ю.І. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 52171192 від 15.03.2017 року неправомірним.

Скасувати постанову державного виконавця Золотоніському МРВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гончаренка Ю.І. про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 52171192 від 15.03.2017 року.

Зобовязати державного виконавця Золотоніському МРВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гончаренка Ю.І. поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-291 від 22.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 190 420,71 грн.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_3