Номер провадження 2/229/914/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польської Д.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьоъ особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її син ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. У встановлений законом шестимісячний строк вона подала заяву до Дружківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у неї, як у спадкоємця відсутні будь-які документи, якими можна підтвердити право власності ОСОБА_5 на квартиру.

Після смерті ОСОБА_5 донька його дружини ОСОБА_3, забрала всі правовстановлюючі документи на спірну квартиру та відмовляється їх надати, уникає зустрічей.

В теперішній час, в зв'язку з вказаними обставинами, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитись спадковим майном.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті її сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з'явилась, позов підтримала в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є матір`ю спадкодавця ОСОБА_5

В судове засідання з'явилася представник позивача ОСОБА_2, підтримала позов повністю.

Представник відповідача Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі.

Третя особа ОСОБА_3 прибула в судове засідання, заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що вона вважає себе донькою померлого, у неї є рішення суду про те, що вона проживала з померлим однією сім'єю, всі витрати на поховання понесла самостійно і на даний час проживає в даній квартирі і прийняла спадщину.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_5, що підтверджується актовим записом про народження № 28, зроблений 03 травня 1953 року Федоровським сільським ЗАГСом Андріївського району Донецької області (а.с. 6).

Відповідно до актового запису № 485 від 06 червня 2016 року, зробленого Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло видане виконкомом Дружківської міської ради Донецької області від 13.06.1994 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті його дружини ОСОБА_6 від 21 липня 2002 року, видане Дружківською державною нотаріальною конторою (а.с. 10, 53, 54).

Згідно відповіді на запит суду та наданою інформаційною довідкою разом із копіями документів зі спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу №131/2016, номер у спадковому реєстрі 59083717: за заявою №291 від 09.06.2016 року від дочки спадкодавця - ОСОБА_3, про прийняття спадщини за законом; за заявою № 499 від 12.10.2016 року від матері спадкодавця - ОСОБА_1, про прийняття спадщини за законом, але свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 61-70).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.9. Глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину по спадковій справі, оскільки в неї нема правовстановлюючого документа на спірну квартиру. В судовому засіданні установлено, що оригінали правовстановлюючих документів зберігаються у ОСОБА_3, котра пояснила суду, що вона також вважає себе спадкоємицею її батька, оскільки завжди відносилась до нього, як до свого батька. Зазначила, що також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5

Судом установлено, що ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 61, 64). В заяві ОСОБА_3 вказала, що вона є донькою померлого ОСОБА_5 Судом установлено, що ОСОБА_3 є спадкоємицею не першої черги, а четвертої черги спадкоємців. Такий висновок суду ґрунтується на наступних висновках, так ОСОБА_3 у 1992 році змінила за власною ініціативою прізвище та по-батькові з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_3» (а.с 77). Як пояснила у судову засіданні ОСОБА_3 зміна прізвища та по-батькові відбулось з її власною ініціативою, в знак подяки ОСОБА_5 за те, що він завжди відносився до неї як до своєї рідної доньки. На підставі цього, змінила своє свідоцтво про народження (а.с. 107). В свідоцтві про народження ОСОБА_3 (серія НОМЕР_1) батьком записано «ОСОБА_10». В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_5 її не всиновлював згідно законодавства, вони разом з матір'ю та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю і він завжди відносився до неї як до своєї доньки, а вона до нього як до рідного батька.

24 січня 2017 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області було встановлено факт проживання однією сім'єю з 22 липня 1978 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 79).

Згідно ст. 1264 ЦК України ОСОБА_3 є спадкоємицею четвертої черги спадкування, а не першої, як вона вважала. Відповідно ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги спадкування згідно ст. 1261 ЦК України. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно відповіді Дружківської державної нотаріальної контори від 11.07.2017 року № 655/02-14 було подано заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_1, заяв від інших спадкоємців за законом та заповітом не надходило, свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавались (а.с. 61). Відповідно, право на спадкування ОСОБА_1 як єдиної спадкоємиці першої черги встановлено.

Судом установлено, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_5 був власником 1/2 квартири АДРЕСА_1. Даний висновок ґрунтується на наступному, так судом установлено, що 22 липня 1978 року ОСОБА_5 уклав шлюб за ОСОБА_7, після укладення шлюбу остання змінила прізвище на «ОСОБА_5» (а.с. 108). У 1994 році подружжя ОСОБА_5, та донька ОСОБА_6 ОСОБА_3 внаслідок проведення приватизації стали співвласниками квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро приватизації житла м. Дружківка від 13.06.1994 року за № 4473 та зареєстрованого у Дружківському бюро технічної інвентарізації віж 16.06.1994 року за № 6322 (а.с. 54). 24.08.2001 року ОСОБА_6 померла (а.с 106). ОСОБА_5 та ОСОБА_8 отримали у спадщину у вигляді 1/3 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 104, 111). Відповідно, кожний з спадкоємців став власником 1/2 квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане виконкомом Дружківської міської ради Донецької області від 13.06.1994 року та свідоцтвом про право власності на спадщину за законом після смерті його дружини ОСОБА_6 від 21 липня 2002 року, видане Дружківською державною нотаріальною конторою (а.с. 10, 53, 54). Реєстрацію права власності спадкоємці згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не проводили, про це свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 32). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-I) (п. 40).

На теперішній час законні підстави для втручання у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися 1/2 частиною квартири АДРЕСА_2, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування, відсутні.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ч.1 ст. 1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України).

Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 після смерті її сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1261, 1264, 1268, 1274, 1277, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд-

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради, третя особа ОСОБА_3, третя особа Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 після смерті її сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров