Справа № 368/162/17
провадження № 2/368/182/17
Рішення

Іменем України

"25" жовтня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарях Гребеневич А.І., Губенко А.П.

з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

представники позивача та позивач уточнили позовні вимоги та просять суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 46339,98 грн., що становить ? частину суми, сплаченої за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак: AI 1836 СО, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок вартості належної їй ? частини автомобіля марки (моделі) «Geely EMGRAND 7 RV», 1.5L, Basic (SKD), 2014 року випуску, державний номерний знак: AI 6874 ЕК, номер кузова (шасі): Y7WFE2M15E0031090, грошову компенсацію у розмірі 94 805,00 грн., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, повязані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 530,00 грн., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу у розмірі 8850,00 грн., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1 444,99 грн., посилаючись на те, що 10 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис за № 96. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 149415, копія якого міститься в матеріалах судової справи.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано.

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також за час сімейного життя сторонами було набуте майно за спільні кошти подружжя, зокрема:

- автомобіль марки (моделі) «Geely EMGRAND 7 RV», 1.5L, Basic (SKD), 201.4 року випуску, державний номерний знак: AI 6874 ЕК, вартість якого складала 120 681,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 248 від 25 березня 2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, укладеного між ТОВ «Інтехстандарт» (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем), відповідно до якого відповідач набув у власність даний транспортний засіб;

- автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак: AI 1836 CO (свідоцтво про реєстрацію серії САЕ № 8047998), вартість якого складала 143 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 007-563 від 17 серпня 2011 року, копія якого міститься в матеріалах справи, укладеного між ІП «АІС-Столиця» (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем).

З метою набуття права власності на даний транспортний засіб (автомобіль марки І (моделі) «ГАЗ-330202-288») між ПАТ «ОСОБА_8 Фінансування» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №6 від 31 серпня 2011 року для надання грошових коштів у розмірі 92 950,00 грн. з метою купівлі вищевказаного автомобіля.

Відповідно до розрахунку сукупної вартості та реальної процентної ставки за кредитом (додаток № 1 до Кредитного договору № 6 від 31 серпня 2011 року), копія якого міститься в матеріалах справи, загальний розмір погашення основної суми кредиту, яка була сплачена подружжям за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288» у період шлюбу, тобто починаючи з 18 серпня 2013 року по 31 серпня 2015 року, становить 92 679,96 грн., тобто кожним з подружжя по 46 339,98 грн. Відповідно компенсація позивачу має складати ? частину грошових коштів від 92 679,96 грн., які були сплачені за спірний транспортний засіб, що складає 46 339,98 грн.

Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості позичальником ОСОБА_6 за кредитним договором № 6 від 31.08.2011 р. по автомобілю марки (моделі) «ГA3-330202-288», наданим ПАТ «Альфа-Банк» шляхом розкриття банківської таємниці на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 05 вересня 2017 року, який міститься в матеріалах судової справи.

Що стосується автомобіля марки (моделі) «GeelyEMGRAND 7 RV», то він повністю був придбаний у шлюбі за спільні кошти подружжя, а тому належить на праві спільної сумісної власності у рівних частинах позивачу та відповідачу. Відповідно ОСОБА_4 належить ? частина спірного автомобіля, тому вона має право на компенсацію вартості її частини у спільному майні подружжя, ? частину автомобіля марки (моделі) «GeelyEMGRAND 7 RV», виходячи з його ринкової вартості, яка складає 189 610,00 грн., а компенсація позивачу за її частку (1/2) відповідно складає 94 805,00 грн.

Вищезазначена ринкова вартість спірного автомобіля марки (моделі) «Geely EMGRAND 7 RV» підтверджується судовою автотоварознавчою експертизою, за результатами якої було підготовлено висновок експерта № СЕ-1207-2-834.17 від 19 червня 2017 року, який міститься в матеріалах судової справи.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України постанова Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-186цс16, Судова колегія у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до висновку, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Варто зауважити, що відповідач, дізнавшись про розгляд даної справи у Кагарлицькому районному суді Київської області з метою уникнення поділу спільного автомобіля марки (моделі) «Geely EMGRAND 7 RV» уклав договір купівлі-продажу даного транспортного засобу, відповідно до якого відчужив даний автомобіль без дозволу позивача в інтересах своєї сестри ОСОБА_9, відповідно до якого вартість продажу даного автомобіля склала 144 401,85 грн., що значно менше ринкової вартості даного транспортного засобу, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Крім того, відповідно до ч. З ст. 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу У країни), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Отже, на підставі вищезазначеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 46 339,98 грн., що становить ? частину суми, сплаченої за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288 у період перебування Позивача та Відповідача у шлюбі.

Поруч з цим, у звязку з продажем спільного автомобіля марки (моделі) «GeelyEMGRAND 7», ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_6 в рахунок вартості належної їй ? частини даного транспортного засобу грошову компенсацію у розмірі 94 805,00 грн., виходячи з його ринкової вартості.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як передбачено п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Так, позивач понесла витрати у звязку з оплатою судового збору у розмірі 1 444,99 грн., оригінал квитанції міститься у матеріалах судової справи, у звязку із проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 530,00 грн., що підтверджується квитанцією про її оплату ОСОБА_4 04 травня 2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи, та витратами на правову допомогу у розмірі 8850,00 грн., що складається з надання усних консультацій та розяснень з правових питань на загальну суму 1850,00 грн. 2,2 год., складання уточненої позовної заяви від 03.03.2017 р., від 19.07.2017 р. та від 05.10.2017 р. гонорар за надання зазначених послуг склав 3000,00 грн. 3,75 год., складання клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, гонорар за надання зазначеної послуги склав 1000,00 грн. 1,2 год., складання адвокатського запиту в ПАТ ОСОБА_10 банк від 04.08.2017 р. та отримання відповіді на нього, гонорар за надання зазначених послуг склав 1000,00 грн. 1,2 год., представництво інтересів ОСОБА_4 в Кагарлицькому районному суді Київської області, гонорар за надання зазначених послуг склав 2000,00 грн. 2,35 год., загальна сума, яка була сплачена ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_11 за надання правової допомоги, склала 8850,00 грн. 11 год.

Отже, відповідно до ст. ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1 444,99 грн., витрати на проведенням судової автотоварознавчої експертизи у сумі 4 530,00 грн., та на правову допомогу у розмірі 8850,00 грн.

Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення з наступних підстав. Відповідачем було взято кредит на купівлю автомобіля марки «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак: AI 1836 СО, а тому всі зобовязання за даним договором є лише обовязком для відповідача, а тому позивач до даного кредиту не має ніякого відношення. Автомобіль марки «Geely EMGRAND 7» був купленим відповідачем за кошти та на прохання сестри відповідача, про що мається доручення, тому вказаний транспортний засіб не є спільним сімейним майном. Оскільки позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вони не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення судові витрати, понесені позивачем.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або не настання певної події.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ст. 12 ЦК України).

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 10 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про що свідчить видане свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 149415.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з позивачем ОСОБА_4

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Між подружжям у порядку ст. ст. 60, 70 СК України ділиться те майно, набуте у шлюбі, яке є наявним у натурі та перебуває у власності чоловіка та жінки.

Для встановлення таких обставин з'ясовується час набуття та джерело отримання коштів на придбання майна, що є об'єктом поділу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст.70 СК України).

Позивач вважає, що хоч автомобіль, придбаний відповідачем 31 серпня 2011 року за кредитні кошти, з тих підстав, що основна сума кредиту погашена у період їх спільного проживання за спільні кошти, тому підлягають поділу кошти, які були витрачені за погашення кредиту.

Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_5 уклав договір купівлю продаж № 007-563 з ІП «АІС - Столиця», предметом якого був автомобіль марки «ГАЗ - 320202-288», 2011 року випуску і вартість якого складала 143 000,00 грн., з яких відповідачем було проведено оплату в сумі 50 050 грн.00 коп., а інша сума погашається із кредитного рахунку відповідача.

31.08.2011 року відповідач ОСОБА_5 уклав кредитний договір № 6 з Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_8 професійного фінансування» на суму 104 036 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом та зі строком повернення кредитних коштів до 01.09.2016 року, із зобовязанням здійснювати щомісячні платежі у розмірах та у строки, зазначені у графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_5 здійснив оплату товару з додержанням умов договору. Автомобіль постійно зареєстрований за ним з 30.08.2011 року, виданий державний номерний знак НОМЕР_1.

З наведеного вбачається, що придбання відповідачем спірного автомобіля і перехід права власності на нього до відповідача відбулися до виникнення сімейних стосунків з позивачем.

Тобто, укладений відповідачем ОСОБА_5 кредитний договір № 6 з ПАТ «ОСОБА_8 професійного фінансування» на суму 104 036 грн. 00 коп. був укладений одноосібно відповідачем для власних потреб, а не в інтересах сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, з аналізу пояснень та доказів по справі судом було встановлено, що ОСОБА_4 до укладення Договору ОСОБА_5 з ПАТ «ОСОБА_8 професійного фінансування» ніякого відношення не мала та згоди на його укладення нікому не давала.

Правова природа кредитних зобовязань немає нічого спільного з передбаченими ст.62 СК України умовами визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, повязаними з істотним збільшенням у своїй вартості майна внаслідок спільних трудових або грошових затрат.

При цьому позивач не брала участі у виплаті кредитних коштів, всі виплати були здійснені виключно ним - як до шлюбу, так в період шлюбу, оскільки сам розрахунок заборгованості за кредитним договором не дає робити висновок про те, що позивач проводила оплати за даний кредит. Окрім того, позивачем не надано жодної квитанцій, відповідно до яких відбувалося погашення кредиту.

Позивач в своїх поясненнях говорила, що вона працювала, але не офіційно та отримувала заробітну плату. Проте, дати довідку про те, яка була в неї заробітна плата та в якому розмірі, позивач надати не змогла.

Згідно з пунктом першим частини 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в цій частині вимог.

Що стосується автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, то суд зазначає наступне.

Відповідач ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 248 від 25.03.2014 року придбав у ТОВ «Інтехстандарт» автомобіль марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, вартістю 100 567 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним договором, додатком № 1 до договору, додатком № 2 (гарантійні зобовязання продавця), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого на імя ОСОБА_5

Тобто, під час шлюбу 25 березня 2014 року сторони придбали автомобіль марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_2, який був зареєстрований на ім'я відповідача.

За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ.

Згідно за ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про поділ спільно нажитого майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

14 лютого 2017 року даний автомобіль відповідачем ОСОБА_5 був проданий його сестрі ОСОБА_9.

Продаж вчинено без відома позивачки та її згоди, а кошти використані відповідачем на власний розсуд.

Тобто, відчуження автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_2, було здійснене відповідачем ОСОБА_5 під час подачі позову про розподіл майна та після розлучення і не в інтересах сімї, а тому позивачка ОСОБА_4 має право на отримання компенсації.

Отже, з огляду на відчуження спірного автомобіля відповідачем без згоди позивачки та використання його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї, позивака має право на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16).

Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України,при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Поскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належав подружжю, а належав іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації в розмірі 144 401 грн. 85 коп., а тому позивачка має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів в розмірі 72 200 грн. 93 коп.

Посилання позивачки на необхідність врахування вартості автомобіля визначеної висновку експерта № СЕ-12072-834.17 суд вважає необгрунтованими, поскільки автомобіль проданий на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2017 року, законність якого позивачка не оспорює, правочин не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), а отже, враховуючи приписи ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, тому суд вважає, що саме дану ціну автомобіля слід враховувати при компенсації.

Суд не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_5, що вказаний автомобіль був куплений ним за дорученням та за кошти його сестри, при цьому надавав доручення в простій письмові формі, оскільки форма доручення не відповідає нормам цивільного законодавства та є неналежним та недопустимим доказом.

Тому вимоги позивача в цій частині вимог суд задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 72 200 грн. 93 коп.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.

Види судових витрат визначені у статті 79 ЦПК України.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на правову допомогу; витрати, повязані з проведенням судових експертиз; витрати, повязані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд приходить до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В матеріалах справи містяться довіреність від 17.02.2017 року, згідно якої позивач ОСОБА_4 доручає представляти її інтереси ОСОБА_11, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с. 45).

Між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_12 з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпротект»» 31 січня 2017 року було укладено договір про надання юридичних послуг. Згідно вказаного договору від позивача ОСОБА_12 отримало кошти в сумі 1500,00 грн. за написання позову та 4500,00 гр.н за представництво інтересів позивача в суді (а.с. 145-146)

Наказом № 12 від 13 березня 2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу до ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект»» на посаду юрисконсульта.

Під час судового розгляду цивільної справи № 368/162/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя представником позивача ОСОБА_4 на судових засіданнях, які відбувалися 20.02.2017 р., 06.03.2017 р., 21.03.2017 р., 20.07.2017 р., 05.09.2017 р., 05.10.2017 р. та 18.10.2017 р. був ОСОБА_2

Окрім того, ОСОБА_2 було надано два висновки експерта оцінювача (а.с. 59, 66-67) зроблені на його замовлення, було подання клопотання про призначення експертизи (а.с. 92-93), три уточнених позовів (а.с. 73-75, 136-140, 197-201), подано клопотання про витребування інформації (а.с. 169-171).

Між позивачем ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_11 було укладено про надання правової допомоги від 02.02.2017 року.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 0000055 ОСОБА_11 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Особа, яка надає правову допомогу, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі (ч. 2 ст. 56 ЦПК України).

Тобто, права особи, яка надає правову допомогу, чітко визначені законом, та обовязковою умовою допуску цієї особи є ухвала суду.

З матеріалів справи видно, що адвокатом ОСОБА_11 було надано позивачу усних консультацій та розяснень з правових питань та зроблено запит про надання інформації (а.с. 172-173), а щодо інших документів, то від імені позивача вони були подані ОСОБА_2

Тобто, ОСОБА_2 був представником позивача, але не є особою, яка надання правову допомогу, що підлягала відшкодуванню з іншої сторони як судові витрати.

Між позивачем ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_11 було укладено про надання правової допомоги від 02.02.2017 року.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 0000055 ОСОБА_11 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Стосовно представництва в судових засіданнях, то відповідно до п. 2 ст. 84 ЦПК України розмір такої компенсації з урахуванням справи визначається судом. Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про адвокатуру» ця оплата здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу якщо компенсації сплачуються іншою стороною, а саме: у ст. 1 цього ж Закону визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Надана квитанції до прибуткового касового ордера від 02.02.2017 року на суму 5000,00 грн. та на 3850,00 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.05.2017 року по 30.11.2017 року установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1684 грн. 00 хв. і проведено 1 судове засідання за 1 год. 00 хв. і становить 673 грн. 60 коп.

Окрім того, з акту прийому передачі наданих послуг суд бере до уваги надані позивачу наступні послуги: надання усних консультацій та розяснень з правових питань на загальну суму 1493 грн. 33 коп. (2 год. 20 хв.), складання адвокатського запиту в ПАТ ОСОБА_10 банк від 04.08.2017 р. та отримання відповіді на нього 898 грн. 13 коп. (1 год. 20 хв.) та за представництво в суді 673 грн. 60 коп. (1 год.), а всього на загальну суму 3065 грн. 06 коп.

Також позивачем понесенні витрати за проведення експертизи в сумі 4530,00 грн. та витрати по сплаті судового збору 1 411 грн. 45 коп. (ціна позову 141 144,98 грн.), а всього витрат понесених позивачем при розгляді даної справи становить 9 006 грн. 51 коп.

Ураховуючи, що позов задоволений частково, суд вважає за необхідне присудити позивачеві з відповідача понесені нею судові витрати з оплати судового збору, по сплаті за проведення експерти та за надання правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 4606 грн. 83 коп. (9006 грн. 51 коп. х 51,15 %).

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Сімейним кодексом України, керуючись ст..ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_4, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 72 200 (сімдесят дві тисячі двісті) грн. 93 коп.

У задоволенні решти уточнених позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_4, судові витрати, що складаються із витрат по сплаті судового збору, витрат за проведення експертизи та витрат по наданні правової допомоги в сумі 4 606 (чотири тисячі шістсот шість) грн. 83 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко