АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста

Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Желепи О.В., Панченка М.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору поруки та іпотечного договору, за апеляційними скаргами представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» МозолевськоїВікторії Вікторівни та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року,

встановила:

У січні 2015 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» ( далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №0050/0507/71-141 від 25 травня 2007 року у розмірі 3 264 423,81 грн.; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У грудні 2015 р. ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили припинити дію договору поруки №0050/0507/71-141-Р-14 від 25.05.2007 р.; визнати припиненим іпотечний договір від 25 травня 2007 року №0050/0507/71-141-Z-85.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу після розірвання шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.157 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0050/0507/71-141 від 25 травня 2007 року в розмірі 3 264 423, 81 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0050/0507/71-141 від 25 травня 2007 року, що станом на 19 листопада 2014 року складає 3 264 423,81 грн., з яких: 2 951 286,49 грн. - заборгованість за кредитом, 313 137,31 грн. - заборгованість за процентами, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виконання рішення суду у вказаній частині відстрочено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3 149,17 грн. в рівних частинах, тобто по 787,37 грн. з кожного.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано поруку такою, що припинена, за договором поруки №0050/0507/71-141-Р-14 від 25 травня 2007 р., що укладений між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2

В іншій частині зустрічні позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 березня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Змінено рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 20 вересня 2016 року в частині первісного позову ПАТ «Дельта Банк» скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - Мозолевська В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 березня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні його позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову не є предметом апеляційного розгляду.

В судовому засіданні представник ПАТ "Дельта Банк" - Фіногєєв В.М. та представник відповідачів - ОСОБА_9 просили задовольнити їх апеляційні скарги та відмовити в задоволенні апеляційної скарги іншої сторони.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав взятих за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості ; інші відповідачі, як майнові поручителі, зобов'язувалися перед банком відповідати за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, своїх зобов'язань не виконали, тому суд дійшов висновку про доведеність первісних позовних вимог та наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві власності, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 травня 2007 року між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0050/0507/71-141, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 170 тис. доларів США на строк по 25 травня 2032 року включно та зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 договору позичальник зобов'язався сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних за перший рік користування кредитом, а через рік після видачі кредиту встановлюється відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 16 % річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2 цього договору.

Згідно з п. 1.4 договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_10 з метою придбання 56/100 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 129,60 кв.м, жилою площею 89,6 кв.м.

До зазначеного договору між цими ж сторонами укладено додаток № 1 від 25 травня 2007 року, що включає в себе графік погашення заборгованості та договір про внесення змін та доповнень № б/н від 30 травня 2011 року, згідно з яким внесено зміни у п. п. 1.3, 3.1.1, 3.1.5, 3.1.7, 3.1.12 та доповнено п. 7.3 цього договору.

Також до кредитного договору між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень від 30 травня 2011 року № 1, відповідно до якого внесено зміни щодо простроченої заборгованості за кредитом, що складає 158 647доларів США, розмір простроченої заборгованості за процентами за кредитним договором складає 40 774,83 доларів США, строкова заборгованість за процентами відсутня, загальна сума строковової заборгованості 199 421,83 доларів США, та змінено строк користування кредитом, а саме до 25 травня 2037 року включно.

Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між АКБ «ТАС Комерцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (іпотекодавці) укладено іпотечний договір № 0050/0507/71-141-Z на забезпечення належного виконання ОСОБА_1 вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) із кредитного договору від 25 травня 2007 року № 0050/0507/71-141, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, у тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов.

Таким чином, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцям наступним чином: 44/100 частини у рівних частках належать ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації 02 серпня 1996 року на підставі розпорядження від 01 серпня 1996 року № 15276 та зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації 12 серпня 1996 року за № 4250, а 56/100 частини належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 25 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстром № 1026 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25 травня 2007 року, реєстраційний № 2110663.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги та додаток № 1 до нього, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 0050/0507/71-141 з кінцевим терміном погашення кредиту до 25 травня 2032 року, боржник - ОСОБА_1, на загальну суму грошового зобов'язання за цим договором у розмірі 199 421,83 доларів США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності необхідних доказів наявності у нового кредитора права вимоги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (а.с. 67-83 т.1).

Про заміну кредитора у зобов'язанні ОСОБА_2 було повідомлено ПАТ "Дельта Банк" листом від 23.09.2014 р. (а.с.49, 52 т.1).

Судом встановлено, що внаслідок порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 19 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 3 264 423 грн 81 коп., із яких: тіло кредиту - 2 951 286 грн. 49 коп.; проценти - 313 137 грн. 31 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Судом встановлено, що строк дії іпотечного договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржник не виконав.

З огляду на це, а також з урахуванням того, що за іпотечним договором № 0050/0507/71-141-Z, укладеним 25 травня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, тобто всіма співвласниками квартири, на забезпечення належного виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань іпотекодавці передали в іпотеку банку належне їм на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1, як цілісний об'єкт нерухомості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову по суті заявлених позовних вимог.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 грудня 2016 року № 6 - 2839цс16, відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Так само ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене нормою ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах.

При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 22 березня 2017 року у справі №6-2654цс16, згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд першої інстанції, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Вказана помилка підлягає виправленню.

З огляду на те, що відповідачі не були згодні з оцінкою предмета іпотеки, визначеною в іпотечному договорі - 2 641 500 грн., представником позивача надано звіт суб'єкта оціночної діяльності ПП "ТА-Експерт-Сервіс" №09-17-М22-02 про оцінку ринкової вартості квартири №14, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Некрасівська, 6. Відповідно до вказаного звіту ринкова вартість об'єкта оцінки становить 3 728 981 грн. без ПДВ. Заперечень щодо вказаної оцінки вартості предмета іпотеки суду надано не було.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ПАТ «Дельта Банк» підлягає відповідній зміні шляхом визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 3 728 981 грн.

Доводи відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим, оскільки призведе до фактичного подвоєння суми заборгованості колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін на його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині задоволених позовних вимог є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Мозолевської ВікторіїВікторівни та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах змінити.

Визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 3 728 981 грн.

В решті рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/2736/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/8549/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.