Справа № 751/306/17 Провадження № 22-ц/795/1830/2017 Суддя у I інстанції Цибенко І. В.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

26 жовтня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначав, що висновок суду відносно пропущення ним строку позовної давності не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно медичної документації у період з 04.12.2016 року по 13.01.2017 року він проходив медичну комісію ЛКК у ЧМП для направлення на МСЕК, яку судом першої інстанції не було досліджено та взято до уваги. Судом було порушено вимоги ст. 64 ЦПК України, що полягає у неприйнятті письмового та усного клопотань та ненаданні часу для подання медичних документів, у зв'язку з чим, суд не дослідив їх та не прийняв до уваги стан його здоров'я. Відповідно, суд з порушенням вимог закону відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності, в той час, коли на останньому судовому засіданні представником відповідача було поставлено питання про застосування строку позовної давності. Просить врахувати, що у зв'язку з упередженим ставленням до нього судді першої інстанції, ним було заявлено письмову заяву про його відвід.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, 13.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що з грудня 2013 по січень 2014 рік з вини відповідача відбулось триваюче залиття квартири, яка належала йому на праві власності.

Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 12 700 грн. 55 коп. та моральні збитки в сумі 70 000 грн., а також відшкодувати судові витрати.

Відповідно до договору дарування від 16.11.2011 року, ОСОБА_2 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 50, 51)

31.07.2014 року ОСОБА_2 продав зазначену квартиру ОСОБА_5 (а.с. 53-54).

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року (а.с. 55-56).

Судом першої інстанції було встановлено, 03.12.2013 року було виявлено сліди затікання на стелі та стінах приміщення кухні квартири ОСОБА_2, що розташована адресою: АДРЕСА_3, у звязку з витіком води з-під заглушки трубопроводу холодного водопостачання на кухні квартири НОМЕР_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 Зазначені обставини підтверджені копією відповіді КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 12.12.2013 року, надісланої на звернення позивача (а.с.19).

Доказів на підтвердження того, що затоплення квартири позивача тривало безперервно, протягом грудня 2013 року - січня 2014 року, матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки залиття квартири позивача мало місце 03.12.2013 року, тоді як з позовом до відповідача позивач звернувся лише 13.01.2017 року.

З наведеними висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи на нормами закону.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 256 ЦК україни передбачено позовну давність як строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зважаючи на те, що за обставинами справи, майнове право позивача було порушено відповідачем 13.12.2013 року та, виходячи з припису ст. 261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності почався з 14.12.2013 року та тривав по 13.12.2016 року. Втім, протягом строку позовної давності позивачем не було вжито заходів щодо захисту порушенного майнового права, відповідно, згідно до положень ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем було подано письмову заяву про застосування позовної давності (а.с.154), суд першої інстанції обгрунтовано та законно ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що судом першої інстанції не було взято до уваги поважність причин пропущення позовної давності, оскільки згідно медичної документації у період з 04.12.2016 року по 13.01.2017 року він проходив медичну комісію ЛКК у ЧМП для направлення на МСЕК, та всупереч закону не було вирішено питання про захист його порушеного права були перевірені судом апеляційної інстанції.

Втім, підстав для визнання поважними причин пропущення позовної давності, вказаних позивачем, апеляційний суд не знайшов, виходячи з того, що ОСОБА_2 мав у своєму розпорядженні три роки для вирішення питання про захист порушенного права, протягом яких ст. 257 ЦК України визначено позовну давність, однак жодних дій з приводу власного захисту в межах зазначеного строку не вчинив.

Та обставина, що у період з 04.12.2016 року по 13.01.2017 року він проходив медичну комісію, не може бути визнана судом поважною причиною, яка має наслідком поновлення позовної давності , оскільки позивач мав достатньо часу, визначеного законом для вирішення всіх питань майнового характеру, а його хвороба протягом 9 днів у грудні 2013 року ( з 4 по 13 грудня) в порівнянні з тривалістю загального строку позовної давності не є поважною причиною для поновлення зазначеного строку.

Апеляційний суд знаходить, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а рішення суду першої інстанції у даній справі постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом 20 днів.

Голова судового засідання: Судді: