Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1968/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ТОВ «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_2 , СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним, про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,54 га, яка розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області. 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтранкт-Н» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на пять років з моменту його державної реєстрації.

Пунктом 9.3.4 договору оренди землі передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк, а відповідно до п.3.2 договору, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону не пізніше ніж за шість місяців до закінчення терміну його дії, дія договору продовжується.

Позивач зазначав, що він добросовісно, належним чином виконував свої обов'язки за договором від 09 жовтня 2008 року та 05 квітня 2013 року, у лютому 2014 року направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору з проектом додаткової угоди.

Орендодавець на вказані листи не надав жодної відповіді, після закінчення строку договору оренди землі у визначений законом термін не заперечував щодо користування товариством земельною ділянкою.

В той же час, 08 липня 2015 року ОСОБА_2 уклав договір оренди спірної земельної ділянки з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан», що на думку ТОВ «Агроконтракт-Н» є порушенням його переважного права на поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, оскільки товариством були дотримані вимоги, статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» від 08 липня 2015 року, визнати договір оренди землі, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 поновленим (т.1, а.с.3-8,176).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с.58-63).

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2, а.с. 82-86).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Агроконтракт-Н» підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача ОСОБА_2, представник відповідача СТОВ «Агролан» заперечили проти цих доводів і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» не пройшов державної реєстрації в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а тому незалежно від обставин фактичного виконання договору, вказаний договір не набув чинності.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку Серія 1-КР № 035492, виданого 28 лютого 2001 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 3,54 га, яка розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2, як орендодавцем та ТОВ «Агроконтракт-Н», як орендарем, було укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на пять років, пунктом 14.1 якого передбачено набрання договором чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору була здійснена 28 грудня 2010 року (т.1, а.с.9-10).

Як свідчить зміст договору оренди землі, укладеного 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», договір зареєстрований у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.10.377.00094 від 28 грудня 2010 року та скріплено печаткою вказаного органу (т.1,а.с. 9-10).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі»( в редакції чинній на час його укладення сторонами) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру».

Цим Указом функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладалися на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до цього Указу Президента України Держкомзем видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

У вказаному Тимчасовому порядку була прописана процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ «Агроконтрак-Н» та ОСОБА_2, укладений 09 жовтня 2008 року, був зареєстрований 28 грудня 2010 року спеціальним органом структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав керуватись нормативно- правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

За таких обставин, висновок суду про те, що договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року не пройшов державної реєстрації, є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Отже, договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 09 жовтня 2008 року, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28 грудня 2010 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, а також у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422цс17, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Зміст оспорюваного договору оренди від 08 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору. Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на поновлення договору на новий строк.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 9.3.4. договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1. цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакцїя яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Як свідчать матеріали справи, оскільки договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року зареєстрований 28 грудня 2010 року, тому строк дії договору закінчується 28 грудня 2015 року.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачами, що 08 липня 2015 року ОСОБА_2 уклав договір оренди землі № 110 з Сільськогоподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан», згідно якого передав спірну земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:3037, в оренду товариству строком на сім років (т.1, а.с.46-49,50,51,52).

Державна реєстрація вказаного договору оренди землі здійснена 09 грудня 2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т.1,а.с.55), тобто ще до закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н».

На час укладення договору між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» 08 липня 2015 року та на час його державної реєстрації 09 грудня 2015 року, договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року не був розірваний, не припинений в установленому законом порядку, тому при наявності діючого договору оренди, укладанням відповідачем договору оренди землі від 08 липня 2015 року порушені права ТОВ «Агроконтракт-Н» як орендаря , в тому числі і передбачене умовами договору оренди землі переважне право

на укладення відповідного договору перед третіми особами.

Як встановлено з пояснень сторін і вказане підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2, як орендодавець, попередньо не повідомив орендаря ТОВ «Агроконтракт-Н» про свій намір укласти договір з іншим орендарем та уклавши такий договір під час дії договору оренди землі, діяв недобросовісно по відношенню до позивача, як орендаря.

Орендодавцем не враховано, що правова мета правочину повинна бути законною.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 21 березня 2014 року направляв лист-повідомлення ОСОБА_2 щодо поновлення договору оренди землі на новий строк з проектом додаткової угоди, в якій пропонував орендну плату у грошовому виразі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, безоплатні послуги по оранці та культивації до 25 соток городу та видачу 500 кг соломи, грошову допомогу на випадок смерті в розмірі 700 грн. (т.1,а.с.14).

Докази того, що ОСОБА_2 вказаний лист не отримав, відповідачем не надано.

Наданим в судовому засіданні апеляційної інстанції оригіналом зворотнього повідомлення про вручення вказаного листа, підтверджується вручення ОСОБА_2 листа-повідомлення за адресою с.Прищепівка.

У зворотньому повідомленні про вручення міститься підпис як ОСОБА_2, так і особи, яка здійснювала вручення.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, тому цей лист не отримував, не спростовують відомостей про вручення відповідачу даного листа, оскільки сама по собі реєстрація особи, не свідчить безумовно про неможливість отримання кореспонденції за іншою адресою.

Докази того, що позивач недобросовісно або неналежним чином виконував обовязки з договором оренди, у справі відсутні.

Користування земельною ділянкою, повідомлення орендодавця про свій намір продовжувати орендні відносини після закінчення договору оренди, свідчать про те, що позивач мав намір використати своє переважне право на поновлення договору перед третіми особами.

Матеріалами справи підтверджується, що орендодавець ОСОБА_2 не повідомив ТОВ «Агроконтракт-Н» про свій намір укласти договір оренди з іншим орендарем, а реалізація переважного права попереднього орендаря можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

Отже за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі» є порушеним, а така поведінка орендодавця, як укладення договору ще до закінчення строку дії попереднього, не повідомлення про намір укласти договір з іншим орендарем, є недобросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2539цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПКУ України є обовязковою для всіх судів України.

Вказані обставини підтверджують наявність підстав для визнання договору оренди землі від 08 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» недійсним, а також для поновлення договору оренди землі.

Разом з тим, оскільки встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 04 липня 2017 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 08 липня 2015 року, державна реєстрація якого здійснена 06 липня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, так як цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі, укладеного 08 липня 2015 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» є правильним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Доводи представників відповідачів про те, що переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обовязок на переукладення договору оренди, на необхідність врахування свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі.

Свобода договору полягає у вільному волевиявленні осіб на вступ у договірні відносини.

Після укладення договору, цей договір виступає засобом регулювання поведінки сторін у цивільних правовідносинах. Свобода договору не є абсолютною, вона існує в рамках нормативно-правових актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості.

Отже, з урахуванням цих положень, відповідач ОСОБА_2, як орендар, мав би керуватись та дотримуватись умов укладеного договору оренди землі з ТОВ «Агроконтракт-Н та положеннями ст.33 Закону України «Про оренду землі» і з урахуванням того, що договором не передбачено розірвання договору в односторонньому порядку, не укладати договір оренди землі з СТОВ «Агролан» до припинення правовідносин з орендарем за договором оренди землі від 09 жовтня 2008 року в установленому законом порядку.

Оскільки суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Так як рішення суду в частині позову про визнання договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року підлягає задоволенню, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» підлягає до стягнення судовий збір, сплачений при подачі позову позивачем та при подачі апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2893,80 грн. (1378 грн.+ 1515,80 грн. (1378 грн.х110%)).

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі поновленим, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,54га, кадастровий номер :02:002:3037, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» судовий збір в сумі 2893,80 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді С.А. Кіселик

ОСОБА_3