Справа № 308/4036/15-ц
22 червня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади с. Оноківці, скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування договору оренди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Оноківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади с. Оноківці, скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування договору оренди.
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви та обґрунтування підстави звернення до суду від 18 листопада 2015 року, мотивує тим, що ОСОБА_1, проживає у мікрорайоні Шахта по вул. Весняній. Його будинок розташований в 4-х метрах від озера. Поруч з ним, навколо озера, знаходяться понад 20 дачних ділянок, переважно людей похилого віку. Понад 40 років громада використовувала це озеро за призначенням для поливу земельних ділянок, сімейного відпочинку, на озері постійно були рибалки, а взимку озеро перетворювалося на льодову арену, де місцеві жителі каталися на ковзанах та грали у хокей.
Проте, станом на сьогоднішній день, земельна ділянка площею 1,5 га рішенням 26 сесії 5 скликання від 21.05.2010 року Оноківською сільською радою з розташованим на ній озером, незаконно передана і перебуває в приватній власності гр. ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 079803 від 29.06 2010 року.
Перше, що робить новий власник, це забороняє громаді та дачникам користуватися водою із озера для зрошування дачних ділянок та для власних потреб. Наступним його кроком стала, так звана, «санітарна» чистка прибережної смуги, під вирубку пішло все, що траплялося на шляху: кущі, чагарники і навіть дерева. А наприкінці осені 2012 року, повністю спущено воду з озера.
Внаслідок осушення водойми було порушено водний баланс місцевості що призвело до екологічної катастрофи в мікрорайоні та спричинило втрату води у всіх колодязях поблизу від озера, зникненню русел, що живили ці колодязі, та повністю були знищені три джерела поблизу коньячного заводу. У позивача особисто значно знизився рівень води в колодязі, що приводить до нестачі добового використання питної води. ОСОБА_2 забороняв користуватися водою з озера, не відвів місця загального водокористування, заборонив доступ до озера, знищив джерела що підпитували озеро, прорив дренажні траншеї для висушки озера, огородив озеро 3-метровим парканом, який пофарбував відпрацьованим мастилом що призвело до забруднення навколишнього середовища, принижував честь та гідність позивача і сусідів навколо озера, знищив флору та фауну водойми, використовував водойму не за цільовим призначенням.
При детальному вивченні документів, дозволів та висновків для отримання озера в оренду та приватну власність, спостерігається ціла низька грубих порушень та фальсифікацій документів власника ділянки ОСОБА_2Р, а саме: приховує факт наявності струмка, що живить озеро. Це підтверджує що озеро проточне і є незамкнута водна водойма і приватизувати її заборонено; в технічній документації висновки Управління охорони навколишнього середовища щодо оренди озера та права власності зареєстровані під одним номером 02.12.09 № 1229/06.01; в технічній документації висновки управління культури ОДА знову оренда озера замінена на приватну власність під одним номером № 01-08/7210 від 03.12.09; протягом одного дня 03.12.09 були зроблені чотири висновки для надання озера в оренду, а саме Держкомземом, районною архітектурою, Оноківською сільською радою та управлінням культури ОДА, а також 03.12.09 була зроблена довідка Форми 6-зем Держкомзему; протягом наступного дня 04.12.09 були зроблені шість пакетних документів, а саме: завдання на виконання робіт Держкомзему, умови відведення земельної ділянки Держкомземом, погодження меж земельної ділянки Оноківською сільською радою, акт передачі межових знаків на зберігання, план обмежень земельної ділянки та акт погодження меж земельної ділянки, що на думку позивача, зробити законним шляхом не можливо.
Позивач вказує, що такими діями Оноківська сільська рада та громадянин ОСОБА_2 грубо порушили його права та свободи надані йому Конституцією України, порушили вимоги Водного кодексу України та Земельного кодексу України.
ОСОБА_1 зазначає, що Оноківська сільська рада передала земельну ділянку з розташованою на ній незамкненою природною водоймою у користування ОСОБА_2, а потім у приватну власність незаконно.
Позивач у судове засідання не зявився, представник позивач ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 та представник Оноківської сільської ради Ужгородського району, в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд керуючись ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Статтею 3 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР встановлено право громадян на участь у місцевому самоврядуванні. Відповідно до даної норми Закону громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.
Згідно частини 1 статті 6 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, частина 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.
Приписом статті 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні , виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Стаття 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлює. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; 2) підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля; 3) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами сезону тиші з обмеженням господарської діяльності та добуванням обєктів тваринного світу; 4) справляння плати за землю; б) делеговані повноваження: 1) здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; 3) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; 4) погодження клопотань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення; 5) вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; 6) вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, залучення в установленому законом порядку до цих робіт підприємств, установ та організацій, а також населення; 7) визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства; 7-1) здійснення контролю за діяльністю суб'єктів підприємницької діяльності у сфері поводження з відходами; 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; 11) створення та забезпечення функціонування місцевих екологічних автоматизованих інформаційно-аналітичних систем, які є складовою мережі загальнодержавної екологічної автоматизованої інформаційно-аналітичної системи забезпечення доступу до екологічної інформації; 12) здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи; 13) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону. До відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті б частини першої цієї статті, належить координація на відповідній території діяльності спеціально уповноважених державних органів управління з охорони природи.
Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Під час розгляду справи встановлено, що згідно виписки з рішення 23 сесії 5 кликання від 12.11.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження матеріалів вибору місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розглянувши матеріали вибору місця розташування, щодо можливості надання земельних ділянок, керуючись ст.. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст..12,124,151 п.7 Земельного кодексу України, сесія сільської ради затвердила гр.. ОСОБА_2 матеріали вибору місця розташування на земельну ділянку пл.. 1.5 га (0,60 під озерами) для ведення фермерського господарства в с.Оноківці, мкрн. «Шахта» та надано дозвіл гр.. ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Згідно виписки з рішення 24 сесії 5 скликання від 24.12.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витягу про нормативну грошову оцінку та надання земельної ділянки в оренду було затверджено гр. . ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,500 га (в тому числі сільськогосподарські угіддя: сіножатї 0,4014 га, сіножаті вкриті чагарниками 0,4986 га, під водою (озеро) 0,6000 га) в довгострокову оренду терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства (риборозведення), яка. розташована на території Оноківської сільської ради в с. Оноківці мікрорайон Шахта; затвердження витяг про нормативно-грошову оцінку на земельну ділянку; надано гр.. ОСОБА_2 вказану земельну ділянку в довгострокову оренду терміном на 49 років; встановлено орендну плату.
Статтею 31 Земельного кодексу України встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).
У свою чергу статтею 32 Земельного кодексу України встановлено приватизацію земельних ділянок членами фермерських господарств. Так громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що громадянин ОСОБА_2, окрім переданої рішенням ХХVІ сесії V скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року земельної ділянки, раніше не набував права на земельну частку (пай).
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності встановлюються статтею 116 Земельного кодексу України, згідно якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно пункту а) частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно пункту ґ частини 3 статті 83 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття спірного рішення) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
У матеріалах справи наявна фотокопія листа Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса Державного агентства водних ресурсів України Щодо обстеження водного обєкту від 10 липня 2014 року № 01-09/780, адресованого громадянину ОСОБА_1 Відповідно до даного листа, Басейнове управління водних ресурсів річки Тиса розглянуло запит ОСОБА_1 від 18 червня 2014 року щодо обстеження водного обєкту розташованого на приватній земельній ділянці с. Оноківці і повідомляє, що земельна ділянка, на якій знаходиться ставок перебуває в приватній власності громадянина ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2010 року ЯЛ № 079803. З посиланням на статтю 1 Водного кодексу України, у даному листі Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса вказано, замкнений водний обєкт - природна або штучно створена водойма, не звязана з іншими водними обєктами. У даному листі також вказується, що зазначений водний обєкт розташований в природній балці і створений шляхом перекриття балки земляною греблею з влаштуванням в греблі водопропускного отвору. Живлення водного обєкту відбувається за рахунок атмосферних опадів та танення снігу. Вода потрапляє до ложа водного обєкту через природний рельєф та окремі струмки. На час обстеження ложе водного обєкту звільнене від води. ОСОБА_5 у листі надається визначення терміну струмок згідно ДСТУ 3517-97, струмок - невеликий постійний або тимчасовий водотік, утворений внаслідок стікання снігової чи дощової води або виходу на поверхню підземних вод. Зважаючи на наведене у листі, Басейнове управління водних ресурсів річки Тиса вважає що даний водний обєкт є незамкненим водним обєктом (ставком).
Склад земель водного фонду визначено статтею 58 Земельного кодексу України і відповідно до даної норми Закону до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних обєктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.
Згідно статті 1 Водного кодексу України, ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів. ОСОБА_5 у статті 1 Водного кодексу України наведено терміни: замкнений водний обєкт - природна або штучно створена водойма, не звязана з іншими водними обєктами (крім водоносних горизонтів); водоносний горизонт - однорідна пластова товща гірських порід, де постійно знаходяться води.
Стаття 3 Водного кодексу України, визначає водний фонд України. Усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
У свою чергу стаття 4 Водного кодексу України, визначає землі водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Частиною 1 статті 59 Земельного кодексу України встановлено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Згідно частини 2 статті 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Частиною 5 даної статті встановлено, що використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.
При цьому суд констатує, що частина 2 статті 59 Земельного кодексу України, вказує на те, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність саме замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).
Відповідно до фотокопії висновку державної експертизи землевпорядної документації від 23 грудня 2009 року № 1242-09, підсумкова оцінка результатів державної експертизи: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства (для рибогосподарської діяльності), яка розташована в с. Оноківці, мікрорайон Шахта Ужгородського району Закарпатської області, в основному відповідає вимогам чинного законодавства оцінюється позитивно та погоджується при умові виконання п 10 даного висновку. Контроль за усуненням зауважень покладається на управління Держкомзему в Ужгородському районі.
У матеріалах справи наявна фотокопія робочого проекту Облаштування природної водойми на території с. Оноківці, мікрорайону Шахта Ужгородського району, у пункті 2.1 якого вказано коротку гідрологічну і морфологічну характеристики струмка без назви, правобережної притоки другого порядку р. ОСОБА_5, Водозабірний басейн розташований у західній частині Закарпаття поблизу м. Ужгород на землях Оноківської сільської ради. На ділянці, що розглядається (створ реконструкції земляної греблі) долина трапецеїдальної форми. Русло звивисте, нерозгалужене, шириною 1-3 м. Середня швидкість течії води 0,2 - 0,4 м/с. Глибина 0,2 - 0,3 м. Береги круглі, обривисті, висотою 0,5 - 1,5 м, піддаються ерозії, зарослі травою і кущами.
Згідно фотокопії листа Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області від 22 квітня 2013 року № 726/06/02, висновок до проекту землеустрою щодо відведення земель водного фонду у власність громадянину ОСОБА_2 та документи дозвільного характеру, в тому числі - дозвіл на спеціальне водокористування для ведення фермерського господарства, держу правлінням не надавалися.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (ч. 1, п. „г ч. 2 ст. 61 ЗК України). ОСОБА_5 ж положення містяться у ст.ст. 88, 89 ВК України.
ОСОБА_5 питання користування землями водного фонду регулюється Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою КМ України від 08.05.1996 року № 486; Постановою КМ України від 13.05.1996 року № 502, яким затверджений Порядок користування землями водного фонду; Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434, яким затверджено Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок.
Із врахуванням цих нормативних актів, а також Закону України «Про землеустрій», при наданні в користування земельних ділянок навколо водних обєктів, необхідно у будь-якому разі враховувати технічну документацію із землеустрою, а також нормативні розміри прибережних захисних смуг, орієнтовні розміри і межі водоохоронних зон.
Відповідно до положень ст. 88 ВК України, Порядок № 434, Постанови № 486 розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст згідно із ст. ст. 50 54 Закону України «Про землеустрій»), а на землях населених пунктів відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови, а при наданні в користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних обєктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, збереження водних обєктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації.
Відповідно до статей 13-14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону і гарантується державою.
Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначені статтею 121 Земельного кодексу України. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).
Приписом статті 373 Цивільного кодексу України встановлено, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Крім цього, суд бере до уваги і той факт, що у наявній у матеріалах справи фотокопії виписки з рішення ХХVІ сесії V скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року, вказано що сесія сільської ради вирішила передати одноосібному члену та засновнику фермерського господарства Кришталеве Джерело громадянину ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 1,500 га, в тому числі зокрема під водою (озеро) 0,6000 га.
Згідно фотокопій листів Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса Державного агентства водних ресурсів України Щодо обстеження водного обєкту від 10 липня 2014 року № 01-09/780, та від 25 серпня 2015 року № 01-09/1152, водний обєкт, який розташований на приватній земельній ділянці на території Оноківської сільської ради і перебуває в приватній власності громадянина ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2010 року ЯЛ № 079803, є незамкненим водним обєктом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Таким чином, рішення 23 сесії 5 кликання від 12.11.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження матеріалів вибору місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про затвердження гр.. ОСОБА_2 матеріалів вибору місця розташування на земельну ділянку пл.. 1.5 га (0,60 під озерами) для ведення фермерського господарства в с.Оноківці, мкрн. «Шахта» та надання дозволу гр.. ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду; рішення 24 сесії 5 скликання від 24.12.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витягу про нормативну грошову оцінку та надання земельної ділянки в оренду про затвердження гр. . ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,500 га (в тому числі сільськогосподарські угіддя: сіножатї 0,4014 га, сіножаті вкриті чагарниками 0,4986 га, під водою (озеро) 0,6000 га) в довгострокову оренду терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства (риборозведення), яка. розташована на території Оноківської сільської ради в с. Оноківці мікрорайон Шахта та надання гр.. ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років; та рішення ХХVІ сесії V скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року Про безоплатну передачу громадянину у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства, про передачу у власність земельної ділянки пл. 1,5 га для ведення фермерського господарства (риборозведення) в с. Оноківці мікрорайон Шахта, як одноосібному члену та засновнику фермерського господарства Кришталеве джерело гр.. ОСОБА_2, суперечать вимогам земельного і водного законодавства.
За правилами статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам. Визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування відповідає способам захисту порушених земельних прав, передбачених пунктом «г» частини 3 статті 152 ЗК України. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування вказаних рішень Оноківської сільської ради підлягають задоволенню.
Крім того, приймаючи рішення по справі, суд враховує те, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття радою рішення) право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації. Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний звязок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то слід дійти висновку, що державний акт, виданий ОСОБА_2 на підставі незаконного рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року, слід визнати недійсним, так як вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.
Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).
Крім того, суд враховує, що відповідачі до суду заяв про застосування строку позовної давності не подавали.
Статтею 152 Земельного кодексу України визначені способи захисту прав на земельну ділянку, зокрема п.п. «г» ч.3 даної статті передбачений спосіб захисту як визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частина 1 статті 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно частини 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до пункту частини 1 та 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст.387 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
З системного аналізу положень ст.. ст.. 387, 388 ЦК України суд робить висновок, що звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння є виключним правом власника такого майна. Тобто особа, яка звертається до суду з віндикаційним позовом, має перш за все, обґрунтувати та документально підтвердити своє право власності на це майно, що є необхідною передумовою задоволення позову.
При цьому, суд також бере до уваги те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення ним прав власника майна, зокрема, доказів фактичного користування спірною земельною ділянкою, сплати земельного податку, тощо або цільового використання спірної земельної ділянки, а також відсутні докази завданих збитків у зв'язку із вчиненням недійсного правочину.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1, у встановленому законом порядку, не набув права власності на спірну земельну ділянку, в силу ст.ст.15,16 ЦК України, його право на земельну ділянку шляхом визнання правочину недійсним й витребування земельної ділянки не порушено і не підлягає захисту судом, у зв'язку з чим суд відмовляє ОСОБА_1 у позові у цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Керуючись статтею 13, 14 Конституції України, статтями 3, 4, 9, 15, 16, 316, 373 Цивільного кодексу України, статями 3, 4, 5, 12, 17, 31, 32, 58, 59, 83, 116, 118, 121, 122, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, статтями 1, 3, 4, 10, 11 Водного кодексу України, Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, Законом України Про фермерське господарство, статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 205, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади с. Оноківці, скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.
Скасувати рішення 23 сесії 5 кликання від 12.11.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження матеріалів вибору місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про затвердження гр.. ОСОБА_2 матеріалів вибору місця розташування на земельну ділянку пл.. 1.5 га (0,60 під озерами) для ведення фермерського господарства в с.Оноківці, мкрн. «Шахта» та надання дозволу гр.. ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.
Скасувати рішення 24 сесії 5 скликання від 24.12.2009 року Оноківської сільської ради Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витягу про нормативну грошову оцінку та надання земельної ділянки в оренду про затвердження гр. . ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,500 га (в тому числі сільськогосподарські угіддя: сіножатї 0,4014 га, сіножаті вкриті чагарниками 0,4986 га, під водою (озеро) 0,6000 га) в довгострокову оренду терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства (риборозведення), яка. розташована на території Оноківської сільської ради в с. Оноківці мікрорайон Шахта та надання гр.. ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років.
Скасувати рішення ХХVІ сесії V скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року Про безоплатну передачу громадянину у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства, про передачу у власність земельної ділянки пл. 1,5 га для ведення фермерського господарства (риборозведення) в с. Оноківці мікрорайон Шахта, як одноосібному члену та засновнику фермерського господарства Кришталеве джерело гр.. ОСОБА_2.
Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 079803 від 29.06.2010 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_6