Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Служби автомобільних доріг у Черкаській області, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Служби автомобільних доріг у Черкаській області - Новіцького Євгенія Юрійовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 2013 року працював на посаді провідного інженера відділу якості, технологічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Черкаській області Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Служба автодоріг).

Наказом № 61 від 12 серпня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, узв'язку з відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 24 липня 2015 року.

Зазначав, що даний наказ є незаконним, оскільки на роботі 24 липня 2015 року з 08 год. до 14 год. він був відсутній на законних підставах по виклику слідчого ВРЗ ССД СУ УМВС України в Черкаській області, що підтверджується відповідною повісткою. При цьому за період роботи в дорожній галузі, в тому числі в Службі автодоріг, він не мав ні одного дисциплінарного стягнення, до роботи відносився добросовісно, завжди стояв на захисті інтересів держави, всіма доступними засобами боровся з корупцією.

Крім того, незаконним звільненням з роботи, порушенням його прав, доведенням до фізичних та моральних страждань, приниженням його честі і гідності з боку керівництва Служби автодоріг йому нанесено суттєву моральну шкоду, яку він оцінює в 30 000 грн.

Беручи до уваги зазначене, просив поновити його на посаді провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби автодоріг, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді провідного інженера відділу якості, технологічного контролю та нових технологій Служби автодоріг.

Стягнуто з Служби автодоріг на користь ОСОБА_4 28 925 грн

16 коп., з яких 23 925 грн 16 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5 000 грн - моральна шкода.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення 5 981 грн 29 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі представник Служби автодоріг - Новіцький Є.Ю., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення

ОСОБА_4 за п. 4 ст. 40 КЗпП України відбулось із порушенням ст. 43, ч. 3 ст. 149 КЗпП України. При цьому враховуючи тривалість і характер страждань, стан здоров'я позивача і матеріальний стан сторін, вважав за можливе стягнути на користь позивача 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Враховуючи, що підставою відсутності ОСОБА_4 на роботі

24 липня 2015 року з 08 год. до 14 год. було перебування позивача на допиті у слідчого ВРЗ ССД СУ УМВС України в Черкаській області, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про поважність причин його відсутності на роботі та відсутності підстав для звільнення його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України, вірно було враховано те, що

ОСОБА_4 не притягався раніше до дисциплінарної відповідальності, характеризувався як досвідчений, порядний і відповідальний працівник, при цьому неафішування причин відсутності на роботі було зумовлене таємницею досудового розслідування та етичними міркуваннями відносно себе.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, суди першої та апеляційної інстанцій врахували положення ст. 237-1 КЗпП України, законно та обґрунтовано дійшли висновку про співмірність завданої шкоди розміру її відшкодування у сумі

5 000 грн.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник Служби

автодоріг - Новіцький Є.Ю. у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Служби автомобільних доріг у Черкаській області - Новіцького Євгенія Юрійовича відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

11 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур