У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі :

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі судового засідання Фоміних С.В.,

за участю заявника - ОСОБА_1,

державного виконавця - Хаджинова В.Л.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо порушення вимог ст. 389 ЦПК України , зобовязання виконати певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ДВС щодо порушення ним порядку і строків, встановлених ст. 389 ЦПК України стосовно ухвали суду від 09.03.2017 року по справі 221/706/17, 4-с/221/2/2017. В обґрунтування зазначив, що ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 09.03.2017 року його заяву було задоволено. Натомість державним виконавцем ухвалу суду виконано не було, чим порушено вимоги ст. 389 ЦПК України. Тому просить суд визнати неправомірними рішення, дії і бездіяльність ДВС в частині порушення місячного строку , встановленого ст. 389 ЦПК України щодо повідомлення суда та заявника про виконання ухвали суду, зобов"язати Волноваський районний відділ державної виконавчої служби повідомити заявника та суд про виконання ухвали суду від 09.03.2017 року по справі № 221/706/17, провадження 4-с/221/2/2017; постановити законну постанову про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виконавчий документ із постановою про закінчення виконавчого провадження надіслати до Волноваського районного суду Донецької області , який його видав; надіслати сторонам по виконавчому провадженню належно оформлену копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виключити заявника з реєстру боржників, визнати виконавчий документ ( виконавчий лист) № 221/1171/16-ц, виданий Волноваським районним судом Донецької області 22.07.2017 року , таким, що не підлягає виконанню, стягнути на його користь судові витрати: 1920 гривень - добових та 54 гривень 83 копійок - за відрив від звичайних занять.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 на задоволенні скарги наполягав.

Державний виконавець Хаджинов В.Л. у судовому засіданні проти задоволення скарги не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Стаття 383 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, ЦПК України визначений окремий порядок оскарження дій, рішень та бездіяльності державних виконавців під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, шляхом подання не позовної заяви, а скарги до суду в порядку та на підставах, визначених ст.ст. 383-389 Розділу VІІ ЦПК України в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Відповідно до ст. 11 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з відповіді голови Волноваського районного суду Донецької області від 24.07.2017 року , державним виконавцем, в порушення вимог ст.389 ЦПК України, не було вчасно повідомлено ОСОБА_1 про виконання ухвали суду від 09.03.2017 року по справі № 221/706/17, провадження 4-с/221/2/2017, якою визнано неправомірними дії державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 53415968 від 15.02.2017 року; скасовано зазначену постанову , стягнуто судові витрати на користь заявника ОСОБА_1

Державним виконавцем в судове засідання не надано виконавче провадження за даним виконавчим документом взагалі. Таким чином , перевірити будь-які дії державного виконавця на відповідність вимогам закону суд не має можливості.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги заявника щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині порушення вимог ст. 389 ЦПК України та не повідомлення заявника та суд про виконання ухвали суду від 09.03.2017 року по справі № 221/706/17, провадження 4-с/221/2/2017, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимог заявника про зобов"язання державного виконавця постановити законну постанову про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виконавчий документ із постановою про закінчення виконавчого провадження надіслати до Волноваського районного суду Донецької області , який його видав; надіслати сторонам по виконавчому провадженню належно оформлену копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виключити заявника з реєстру боржників, суд зазначає наступне.

Згідно роз'ясненням, які містяться в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущенні порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З урахуванням зазначеного , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог заявника ОСОБА_1 щодо зобов"язання державного виконавця постановити законну постанову про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виконавчий документ із постановою про закінчення виконавчого провадження надіслати до Волноваського районного суду Донецької області , який його видав; надіслати сторонам по виконавчому провадженню належно оформлену копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 53415968, виключити заявника з реєстру боржників.

Окрім того, не підлягають задоволенню вимоги в частині визнання виконавчого документу ( виконавчого листа) № 221/1171/16-ц, виданого Волноваським районним судом Донецької області 22.07.2017 року , таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначений виконавчий лист № 221/1171/16-ц виданий судом по іншій цивільній справі, в судовому засіданні доводи щодо підстав визнання цього листа таким, що не підлягає виконанню, заявником не обгрунтовані, та судом не досліджувалися.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничні розміри компенсації за судовими рішеннями витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду, відповідно до статей 85-87 ЦПК України визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 22 лютого 2012 року.

Пунктом 3 додатку до постанови встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у звязку з явкою до суду граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Граничний розмір добових витрат на відрядження закріплений абз.4 пп.140.1.7 ст.140 Податкового кодексу України та знаходиться в прямій залежності від розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня звітного податкового року. Розмір витрат в межах України становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день.

Станом на 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 гривень.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 19 гривень 11 копійок, що передбачено ч.ч 2,3 ст. 85 ЦПК України з розрахунку: 4 години 30 хвилин ( участь заявника в судових засіданнях суду згідно журналів судових засідань) х 4,44 ( вартість одного часу відриву від звичайних занять , яка розрахована з мінімальної заробітної плати 3200 грн. : 30 днів : 24 години = 19 гривень 11 копійок; витрати на відрядження добові в розмірі 1920 гривень 00 копійок - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати складає 640 гривень х 3 поїздки = 1920 гривень, які необхідно стягнути з Волноваського РВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208-223, 383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо порушення вимог ст. 389 ЦПК України , зобовязання виконати певні дії , задовольнити частково.

Визнати дії Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо порушення вимог ст. 389 ЦПК України при виконанні ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09 березня 2017 року по цивільній справі № 221/706/17, провадження № 4-с/221/2/2017 неправомірними.

Зобовязати Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повідомити у місячний строк в порядку ст. 389 ЦПК України суд та заявника ОСОБА_1 про виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09 березня 2017 року по цивільній справі № 221/706/17, провадження № 4-с/221/2/2017 .

Стягнути з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати: компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 19 гривень 11 копійок, витрати на відрядження добові в розмірі 1920 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В повному обсязі ухвалу складено 27 жовтня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали особою, якщо ухвалу постановлено без її участі.

Суддя Волноваського районного суду

Донецької області ОСОБА_2