У х в а л а

16 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судового рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Кремінський районний суд Луганської області рішенням від 1 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив, визначив йому додатково два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд Луганської області 8 грудня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнила, скасувала рішення Апеляційного суду Луганської області від 8 грудня 2015 року та залишила в силі рішення суду першої інстанції.

18 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року і 5 березня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважні причини його пропуску, а саме: направлення йому копії оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції лише 21 березня 2017 року.

Обговоривши це клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 грудня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини з огляду на те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки був введений в оману щодо наявності заповіту, і відповідач цього факту належними та допустимими доказами не спростував.

Разом з тим у рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 12 червня 2013 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження заявлених вимог про поважні причини пропуску нею строку для прийняття спадщини

- у рішенні від 5 березня 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачі були обізнані про смерть спадкодавця, проте доказів про наявність перешкод для прийняття спадщини не надали.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постанові від 26 вересня 2012 року, також наданій заявником, Верховний Суд України висловив правову позицію, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини третьої статті 1272 ЦК України не застосовуються.

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк для подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко