Справа № 307/436/17
Провадження № 2/307/580/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Солотвинської селищної ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що 1 травня 2014 року в смт. Солотвино, Тячівського району, померла його жінка ОСОБА_2 у віці 81 рік про що 2 травня 2014 року складено актовий запис №25, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФМ №168417 від 2 травня 2014 року, видане виконкомом Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області. В підтвердження того, що померла ОСОБА_2 була його жінкою свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФМ №281915, видане 1 квітня 1974 року. Довідкою виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 23.09.2016 року за №1489, виданою ОСОБА_1, підтверджено, що на момент смерті своєї дружини ОСОБА_2, яка померла 01.05.2014 року, він постійно проживав разом з нею в смт. Солотвино, вул. Харківська, 153, де і проживає на даний час. Він звернувся із заявою про прийняття спадщини до Тячівської державної нотаріальної контори, однак 03.02.2017 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як ним було предявлено нотаріусу тільки копію правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції від 13.03.2014 року, індексний номер 18935482. Обєктом права на спадщину є земельна ділянка, яка розташована в смт. Солотвино по вул. Підмагура, 6, площею 0,0608 га для будівництв та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :02:002:0636. Згідно довідки виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 23.09.2016 року за №1490, після смерті дружини ОСОБА_2, яка померла 01.05.2014 року, до кола спадкоємців входить її чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав разом з нею в смт. Солотвино, вул. Харківська, 153. Враховуючи те, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції від 13.03.2014 року, індексний номер 18935482, було втрачено померлою ОСОБА_2, і яке на даний час виготовити не можливо, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому було відмовлено.

Просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0608 гектарів, розташовану по вулиці Підмагура, 66 в смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, України (кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0636), після смерті ОСОБА_2, яка померла 1 травня 2014 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити.

Представник Солотвинської селищної ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2014 року,за індексним номером 18935482, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2014 року за індексним номером 18935692 ОСОБА_2, була власником земельної ділянки, площею 0,0608 гектарів, розташованої в смт. Солотвино, вул. Підмагура, 66, Тячівського району, Закарпатської області, кадастровий номер :02:002:0636 (а.с.10-11).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06.03.2017 року за №81842301 ОСОБА_2 в цілій частині є власником земельної ділянки, площею 0,0608 га, якарозташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вул. Підмагура, 66, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0636 (а.с.23).

Згідно висновку ТОВ «Ріалті-О» від 18 січня 2017 року ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0608 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вул. Підмагура, 66, яка належала померлій ОСОБА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :02:002:0636, становить 36164 гривень (а.с.12).

1 травня 2015 року ОСОБА_2 померла, яка була дружиною позивача ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.5).

Згідно довідки виконкому Солотвинської селищної ради від 27 грудня 2016 року за №214 ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, земельної ділянки не має (а.с.32).

Відповідно до довідок виконкому Солотвинської селищної ради від 23 вересня 2016 року за №1489 та №1490 ОСОБА_1 на момент смерті своєї дружиниОСОБА_2, яка померла 1 травня 2014 року, постійно проживав разом з нею в смт.Солотвино, вул. Харківська, 153, Тячівського району, де проживає і на даний час. Після смерті ОСОБА_2 до кола спадкоємців входить її чоловік ОСОБА_1 (а.с.33, 34).

Довідкою виконкому Солотвинської селищної ради від 27 червня 2017 року за №1182 ствердджується, що дворогосподарство, що знаходиться в смт. Солотвино, вул. Підмагура. Тячівського району, було у спільному користуванні ОСОБА_2, яка померла 01.05.2014 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47).

Із постанови державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори від 3 лютого 2017 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану в смт.Солотвино, вул. Підмагура, 66, Тячівського району, Закарпатської області, після смерті дружини ОСОБА_2, яка померла 1 травня 2014 року, у звязку з відсутністю у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ст.ст. 116, 131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Як встановлено в судовому засіданні право власності на земельну ділянку спадкодавця, ОСОБА_2 посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.03.2014 року,за індексним номером 18935482.

Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, власником спірної земельної ділянки, площею 0,0608 гектарів, розташованої в смт. Солотвино, вул. Підмагура, 66, Тячівського району, Закарпатської області, кадастровий номер - :02:002:0636, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2014 року,за індексним номером 18935482, була вже померла ОСОБА_2, при цьому інші особи, крім позивача, на володіння та користування даною земельною ділянкою на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_2, на земельну ділянку, площею 0,0608 гектарів, розташованої в смт. Солотвино, вул. Підмагура, 66, Тячівського району, Закарпатської області, кадастровий номер - :02:002:0636, однак відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини на нього в нотаріальному порядку.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд вважає, що невизнане право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно.

Судові витрати щодо сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 131 ЗК України, ст.ст.16, 328, 392. 1216, 1217. 1222, 1223, 1225, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, України, право власності на спадкове нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0608 гектарів, розташованої по вулиці Підмагура, 66 в смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, України (кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0636), після смерті ОСОБА_2, яка померла 1 травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий : В.І.Бобрушко