У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що у період з 17 листопада 2007 року по 22 липня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття з 17 липня 2014 року. Однак, на теперішній час син проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги у вихованні та утриманні дитини не надає, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини за виконавчим листом, виданого 29 січня 2015 року Московським районним судом м. Харкова.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви (26 лютого 2016 року) до досягнення повноліття дитиною.

З 26 лютого 2016 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за виконавчим листом № 2/643/4755/14, виданого 29 січня 2015 року Московським районним судом м. Харкова.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що неповнолітній син на даний час мешкає з позивачем та перебуває повністю на його утриманні, а тому правомірно стягнув аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення сином повноліття, оскільки батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідно до положень ст. 180 СК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що лист Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради від 04 грудня 2015 року, з якого вбачається, що Комісією з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Харківської міської ради 28 липня 2015 року визначено доцільним визначити місце проживання дитини разом із батьком, не можливо вважати об'єктивний доказом у справі, оскільки позивач є працівником Комунального підприємства «Харківблагоустрій» є необґрунтованими, тому що відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак