Номер провадження: 22-ц/785/2299/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Ващенко Л.Г. Плавич Н.Д.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, треті особи: регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області, Київський відділ державної виконавчої служби м.Одеси, Малиновський відділ державної виконавчої служби м.Одеси про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Посилалось на те, між ним та ОСОБА_2 04 жовтня 2007 року укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави предметом якого є автомобіль марки Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі JTEBL29J955010751, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Зазначало, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року звернуто стягнення на вказаний предмет застави для задоволення грошових вимог банка.

З відповіді відділу управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Одеській області (далі- ГУНП в Одеській області) від 23 серпня 2016 року банку стало відомо, що цей автомобіль оголошений у розшук на підставі низки постанов Київського та Малиновського відділів державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Позивач вважає, що автомобіль відповідача підлягає звільненню з-під арешту, оскільки зазначені ВДВС не мають правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, та перешкоджають своїми діями виконати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року.

Посилаючись на зазначені обставини та ст.ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють право заставодержателя звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд припинити розшук автомобіля, що належить на праві власності ОСОБА_2, оголошений:

-03 листопада 2010 року Другим Малиновським відділом державної виконавчої

служби Одеського міського управління юстиції (далі-Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ);

-20 листопада 2012 року, 02 квітня 2013 року та 22 жовтня 2014 року Другим

Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі- Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ) а.с.2-4;

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 10 травня 2017 року про виправлення описки, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с.61-62,124).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника банка, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту інтересів не узгоджується із законом, позивач не просив звільнити майно з-під арешту та, крім того, не надав суду доказів накладення арешту на вказаний автомобіль.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Апеляційним судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у розмірі 28 937 доларів США для купівлі автомобіля, строком до 03 жовтня 2012 року (а.с.5-7).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі JTEBL29J955010751, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2А.(а.с.8-10).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі JTEBL29J955010751, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року, яка складає 29 790,80 доларів США на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.13-14).

На виконання зазначеного рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 19 травня 2010 року було видано виконавчий лист №2-1146/2009, який звернуто банком для примусового виконання.

Постановами старшого державного виконавцяДругого Київського ВДВС ОСОБА_3 від 03 листопада 2010 року:

-накладено арешт та оголошено заборону відчуження зазначеного вище автомобіля,

що належить на праві власності ОСОБА_2;

-оголошено у розшук вказаний автомобіль.

30 грудня 2010 року ОСОБА_2 видав ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріально посвідчену довіреність бути його представником з питань розпорядження, в т.ч. продажу вказаного вище автомобіля, який 17 січня 2011 року був переданий ОСОБА_2 представнику банка за актом прийому-передачі (а.с.30,31).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2,Другого Київського ВДВС про звільнення майна з-під арешту задоволено частково.

Знято арешт з автомобілю марки Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі JTEBL29J955010751, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, накладений постановою старшого державного виконавцяДругого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 03 листопада 2013 року.

Припинено розшук автомобілю марки Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі JTEBL29J955010751, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, оголошений постановою старшого державного виконавцяДругого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3від 03 листопада 2013 року (а.с.54-59).

Дані про те, що Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ 03 листопада 2013 року також оголошувався розшук зазначеного вище автомобіля (крім листа відділу управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області) у справі відсутні.

Апеляційним судом також встановлено, що на підставі вказаного виконавчого листа №2-1146/2009 від 19 травня 2010 рокуКиївським ВДВС Одеського МУЮ було знову відкрито виконавче провадження 28 лютого 2014 року, яке завершено 27 грудня 2014 року на підставі п.7ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.107).

Докази про те, що в рамках цього провадження державним виконавцем накладався арешт на автомобіль боржника, що автомобіль оголошувався у розшук, банком не надано, в т.ч. після письмового розяснення апеляційним судом позивачу наслідків невчинення таких дій та надіслання апеляційним судом за власною ініціативою відповідних запитів до Київського ВДВС Одеського МУЮ та відділу превентивної діяльності ГУНП в Одеській області (а.с.95,96,97-98).

Крім того, в межах процедури примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-1116 від 21 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ України 4572,42 грн., постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 від 22 жовтня 2014 року оголошено в розшук автомобіль марки Toyota, модель Prado, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2А.(а.с.110).

Також, згідно листа начальника Київського ВДВС Одеського МУЮ №8484 від 16 березня 2017 року, ще один розшук вказаного транспортного засобу оголошено при примусовому виконанні постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради від 08 лютого 2016 року Київським ВДВС Одеського МУЮ про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 3400 грн. на користь держави (а.с.107).

Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що автомобіль ОСОБА_2 підлягає звільненню з-під арешту (а.с.2-3).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивач не просив суд звільнити майно з-під арешту протирічить назві та змісту позову, тобто не відповідає обставинам справи.

Сам по собі факт, що банк у прохальній частині позову просив лише припинити розшук, оголошений Київським та Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, не звільняло суд першої інстанції виконати вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, які зобовязують суд сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, а саме: розяснити особам які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяти здійсненню їхніх прав у випадках встановлених законом.

Не розяснив суд позивачу й коло відповідачів, які мають брати участь у справі, про що буде викладене нижче.

Тому колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у позові з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту права є помилковим, у звязку з чим вказаний висновок підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

За змістом ч.4ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Тобто, в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести:

- наявність юридичних фактів, з якими закон повязує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником;

-факт порушення його права.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в судах першої та апеляційної інстанцій не надав докази про наявність постанов Київського ВДВС Одеського МУЮ (крім постановивід 03 листопада 2013 року, яка скасована наведеним вище рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013 року) та Малиновського ВДВС Одеського МУЮ про накладення арешту на спірний автомобіль.

Сам по собі факт знаходження в базі даних у відділі управління превентивної

діяльності ГУНП в Одеській області інформації про оголошення зазначеними вище відділами примусового виконання у розшук автомобіля, належного ОСОБА_2, також не є доказом наявності постанов про накладення арешту на спірний автомобіль.

Не надано позивачем й копій постанов державних виконавців Київського та Малиновського ВДВС Одеського МУЮ про оголошення автомобіля відповідача ОСОБА_2 у розшук при здійсненні примусового виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року.

Разом з тим, на запит апеляційного суду, з Київського ВДВС Одеського МУЮ надійшла наведена вище копія постанови старшого державного виконавця Хренової Ю.О. від 22 жовтня 2014 року про оголошення у розшук автомобіля ОСОБА_2 в рамках виконання вимоги про сплату боргу на користь УПФ України в Київському районі м.Одеси. Із змісту цієї постанови також вбачається, що тим же державним виконавцем 25 серпня 2014 року ухвалена постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Користуючись принципом диспозитивності та розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, позивач заявив вимоги про звільнення майна з-під арешту лише до відповідача ОСОБА_2

Між тим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз'яснено, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Також у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз'яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст.303 ЦПК України).

Враховуючи те, що на стадії апеляційного розгляду апеляційний суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, в інтересах яких державними виконавцями накладався арешт на спірний автомобіль та оголошувався його розшук, та які не залучалися до участі у справі у суді першої інстанції, у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» має бути відмовлено.

Відмова у задоволенні даного позову за недоведеністю позовних вимог не є перешкодою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту до належних відповідачів, з належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року змінити.

Виключити із мотивувальній частини рішення суду висновок про те, що позивачем обрано не передбачений законом спосіб захисту порушених прав чи інтересів.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5