АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5054/17 Справа № 183/5371/16 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Красвітна Т.П.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №СМ-SMЕ301/176/2008, згідно якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 87000,00 доларів США. Також, 06 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно якого банку в іпотеку було передано будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок неналежного виконання взятих не себе зобов'язань, станом на 21 вересня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 660429,72 грн.

У зв'язку з чим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 660429,72 грн. за кредитним договором №СМ-SMЕ301/176/2008 від 06 травня 2008 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання позивачу права продажу будь-якій особі предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця.

Рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог відповідно з даним рішенням, з огляду на таке.

Підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки стало вже наявне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа №183/7921/14), яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, тож суд дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача і як наслідок, відсутність підстав для звернення стягнення іпотечного майна в рахунок відшкодування заборгованості.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими та передчасними, оскільки рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №183/7921/14 від 10 серпня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №СМ-SMЕ301/176/2008 від 06 травня 2008 року у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Тобто, вказана справа по суті не розглядалась і у задоволенні позовних вимог було відмовлено не через відсутність заборгованості, а через пропуск строку позовної давності, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на сьогодні заборгованість в ОСОБА_2 за кредитним договором існує і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не може бути відмовлено у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність заборгованості, як зазначено в оскаржуваному апелянтом рішенні суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню з інших правових підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено кредитний договір №СМ-SMЕ301/176/2008, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 87000,00 доларів США на умовах повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами.

06 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за яким банку в іпотеку було передано будинок та земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1.

Положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк.

Згідно до ст. ст. 610, 1050, 1054 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позичкодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, що залишається та сплати процентів.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, станом на 21 вересня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 660429,72 грн., з яких: 634148,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 26281,49 грн. - пеня.

Пунктом 1.9.1. Кредитного договору передбачено, що незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за цим Договором, та/або умов Договору іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, пред'являючи вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор повинен пред'явити вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Тож, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Тобто, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Водночас, положеннями ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки, 24 червня 2009 року та 25 лютого 2009 року позивач звернувся до ОСОБА_2 із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SMЕ301/176/2008 від 06 травня 2008 року, то саме від останнього звернення починається перебіг шестимісячного строку на звернення із вимогами до поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в вересні 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

05 січня 2017 року та 11 січня 2017 року відповідачами по справі було подано заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки (АДРЕСА_1) у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно з даним рішенням.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

Т.П. Красвітна