Справа № 446/1430/15 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/783/3774/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ НАСК «Оранта» - ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_2 на рішення Кам'янка Бузького районного суду Львівської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія" Оранта", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_6 ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення є незаконним та таким, що постановлене за неповного зясування обставин, що мають значення для вирішення спору. Не погоджується із тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не надає жодної оцінки висновкам судових автотехнічних експертиз, наданих сторонами, посилаючись на те, що вони не є доказом в розумінні ч.4 ст. 61 ЦПК України, оскільки такими не встановлено вину чи невинуватість особи. Звертає увагу на те, що районний суд не надає оцінки інформації, наявній у матеріалах провадження за № 000911 (справа №446/727/15-к) стосовно того, що за результатами висновку судової автотехнічної експертизи ОСОБА_4 не дотримався положень ПДР, в звязку з чим слідчим було відправлено до ВДАІ Тячівського району Закарпатської області для вирішення питання притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 Також зазначає, що відсутність Постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини ОСОБА_4 для цивільно-правової відповідальності. Вважає, що матеріали кримінального провадження та проведена в його рамках судова експертиза мали бути дослідженні судом відповідно до вимог ЦПК. Окрім того вказує, що позивачем подано усі документи необхідні для розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, а відповідач зобовязаний прийняти рішення за поданою заявою у максимальний строк 90 днів, який сплив 04.03.2015 року. Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування, оскільки вини страхувальника ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не встановлено, а саму подію неможливо визначити страховим випадком, що покривається полісом №АІ/1757194 укладеним між страховою компанією НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року (кримінальне провадження №000911, справа№446/727/15-к) ОСОБА_7 звільнено від покарання на підставі ст. 46 КК України у зв'язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_8, а провадження за ч. 1.ст.286 КК України закрито.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «Renault Magnum» р.н.з. ВС 3948 ВХ з причепом «Schmitz SPR24» р.н.з. ВС 2474 ХТ, 21 листопада 2014 року о 12 годині на 507 км. + 650 м. автодороги державного значення «Київ-Чоп», поблизу електроопори № 10, що в с. Банюнин Кам'янка-Бузького району Львівської області, рухаючись в сторону м. Львів, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen LT28» р.н.з. АМ8646АХ, яким керував ОСОБА_8 Крім цього, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди відбулось зіткнення легкового автомобіля марки «ВАЗ 2110» р.н.з. А02411 АК, під керуванням водія ОСОБА_4 із задньою частиною вищевказаного автомобіля марки «Volkswagen LT28» р.н.з. АМ8646АХ, внаслідок чого останній отримав технічні пошкодження.

Власником автомобіля марки «Volkswagen LT28» р.н.з. АМ8646АХ згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 558723 являється ОСОБА_6 (а.с.16)

Відповідальність водія ОСОБА_4 застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1757194 у страховій компанії НАСК «ОРАНТА». Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів досліджує обставини щодо наявності вини відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року (кримінальне провадження №000911, справа№446/727/15-к) ОСОБА_7 звільнено від покарання на підставі ст. 46 КК України у зв'язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_8, а провадження за ч. 1.ст.286 КК України закрито.

Як вбачається із відповіді Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 19.12.2016р. (а.с.104) ОСОБА_4 ,08.06.1975р.н. до адміністративної відповідальності не притягався.

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутня вина останнього у ДТП, яка мала місце 22.11.2014 року.

Також матеріали справи не містять документів про те, що дії ОСОБА_4 під час ДТП були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є його вина у зазначеному ДТП; відсутня постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, як і протокол органів ДАІ про адміністративне правопорушення ОСОБА_4

Статтею 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки не встановлено вини ОСОБА_4 у ДТП, яка сталася 21.11.2014р., внаслідок чого наступає цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, відтак у задоволенні позову ОСОБА_6 необхідно відмовити.

Крім того, судом та матеріалами справи встановлено, що 19 червня 2017р. Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_4 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»», ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (а.с. 153-158). Вказане рішення набрало законної сили 30.06.2017р.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янка Бузького районного суду Львівської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9