У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк», банк) та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір ML-500/191/2006, за умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти в сумі 64 300 доларів США з терміном повернення до 23 листопада 2024 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 5,49 % річних. Також, 23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору. Зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_6 не виконала, а тому у останній перед банком утворилася заборгованість в сумі 332 889,87 доларів США. 26 листопада 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 408 465,31 доларів США.

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 042 693,77 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити, резолютивну частину якого викласти у редакції заявника, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що порука за зобов'язаннями позичальника не припинилась.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір ML-500/191/2006, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 64 300 доларів США строком до 23 листопада 2024 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 5,49 % річних.

23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору.

26 листопада 2010 року відповідно до договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором в сумі 332 889,87 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору, остання допустила заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05 червня 2014 року становила 408 465,31 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 4 848 516,23 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 62 567,63 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у сумі 25 274,37 доларів США, пені за період з 02 липня 2013 року до 30 травня 2014 року у сумі 320 623,31 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 3 805 823,31 грн.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 4.1 договору поруки) (а.с. 22-24, т. 1).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи спір в частині первісних позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив фактичних обставин у повному обсязі, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданими у справі доказам у їх сукупності та дійшов передчасних висновків про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Дійшовши висновку про порушення відповідачем ОСОБА_7 умов договору поруки, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25 червня 2011 року звернулось до поручителя з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (вимога про усунення порушення) № 16107 (а.с. 28, т. 1), зі змісту якої вбачається, що на підставі п. 3.1 договору поруки, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагає достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишку заборгованості за кредитом - 62 567,63 доларів США, суму відсотків за користування кредитом - 25 274,37 доларів США. Таким чином кредитором було змінено строк виконання основного зобов'язання, а тому на момент звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості порука припинилась.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги в частині первісних позовних вимог, заявлених до ОСОБА_7 та зустрічних позовних вимогах, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у касаційному порядку не оскаржуються, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова