РІШЕННЯ

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 11 грудня 2015 року о 23 годині 10 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з належним йому (позивачу) автомобілем марки «Renault» моделі «Duster», державний номерний знак НОМЕР_1, унаслідок чого автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до складеного 29 грудня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 звіту майновий збиток, завданий йому, як власнику автотранспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді, станом на дату оцінки склав 96 225 грн 39 коп. За проведення експертного дослідження ним сплачено 1 тис. грн.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована у публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «HACK «Оранта») згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 серпня 2015 року, яким встановлено ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 50 тис. грн, а також встановлено франшизу у розмірі 510 грн.

Страхове відшкодування виплачене йому ПАТ «HACK «Оранта» у сумі 49 490 грн.

Суму франшизи, вирахувану ПАТ «HACK «Оранта» при виплаті страхового відшкодування, різницю між розміром заподіяних майнових збитків та сплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 33 245 грн 39 коп. (96 225 грн 39 коп. - 49 490 грн + 510 грн + 1 тис. грн - 15 тис. грн) відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати, сплативши на його користь лише 15 тис. грн.

Посилаючись на наведені вище обставини, просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 33 245 грн 39 коп. та моральну шкоду у розмірі 11 500 грн, завдану протиправними діями.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 33 245 грн 39 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5 тис. грн моральної шкоди, 2 693 грн 44 коп. понесених судових витрат, усього 40 938 грн 83 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судами встановлено, що 11 грудня 2015 року о 23 годині 10 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Renault» моделі «Duster», державний номерний знак НОМЕР_1, у результаті чого транспортний засіб ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

29 грудня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності фізичною-особою підприємцем ОСОБА_6 складено звіт, відповідно до якого завдані власнику автотранспортного засобу «Renault» моделі «Duster», державний номерний знак НОМЕР_1, майнові збитки склали 96 225 грн 39 коп., проведення експертного дослідження - 1 тис. грн.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 серпня 2015 року цивільна відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «HACK «Оранта». Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну третьої особи, встановлено у розмірі 50 тис. грн, франшизу - 510 грн.

ПАТ «HACK «Оранта» сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 49 490 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності вини ОСОБА_4 у заподіянні майнової та моральної шкоди позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням норм ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд зменшив розмір моральної шкоди до 5 тис. грн, урахувавши, що відповідач є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію з інвалідності у розмірі 1 074 грн та сплачує аліменти на утримання дитини.

Висновки судів у цій частині є законними та обґрунтованими, узгоджуються з фактичними обставинами справи, звітом про експертну оцінку, складеним суб'єктом оціночної діяльності фізичною-особою підприємцем ОСОБА_6, роз'ясненнями, викладеними у п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями).

Доводи касаційної скарги з приводу того, що зазначений вище звіт не відповідає п. п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України від 24 листопада 2003 року, а тому є неналежним доказом, колегія судів відхиляє, оскільки доказів на спростування зазначеного вище звіту відповідач не надав, а оцінка доказів не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Крім того, частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції вирішив питання про розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 471 грн 13 коп. судового збору.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо порядку розподілу судових витрат.

Однак з такими висновками судів у частині розподілу судових витрат повністю погодитися не можна, так як вони не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи, зокрема довідки медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 22 січня 2014 року та посвідчення серії НОМЕР_3, виданого ОСОБА_4 24 лютого 2014 року, вбачається, що відповідач є інвалідом ІІ групи.

Встановивши, що відповідно до посвідчення та довідки до акту огляду МСЕК відповідач є інвалідом II групи, суди безпідставно задовольнили вимоги у частині стягнення судового збору з відповідача, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки неправильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм матеріального права призвело до її неправильного вирішення, то відповідно до ст. 341 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення в частині позовних вимог про стягнення судових витрат підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору у розмірі 471 грн 13 коп. скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у стягненні із ОСОБА_4 судового збору.

У решті рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик