Справа № 139/875/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2015 року, мають двох спільних малолітніх дітей. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 09 жовтня 2017 року звернулася до суду.

Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та суду пояснила: У фактичних шлюбних відносинах вона перебувала з відповідачем з 2006 року, має з ним двох спільних малолітніх дітей, але лише 07 квітня 2015 року зареєструвала шлюб. Уже два роки, як вони припинили подружні стосунки і не мають наміру їх відновлювати.

Відповідач позовні вимоги визнав. Ствердив суду про припинення подружніх стосунків і про небажання їх відновлювати.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4) слідує, що сторони з 07 квітня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7) доводиться, що вони мають двох спільних малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України.

Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав позов і не заперечив проти припинення шлюбу. Судом встановлено, що сторони два роки тому припинили подружні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не мають спільних планів на майбутнє. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 10, 60, 74, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Розірвати шлюб, укладений 07 квітня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 492 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ___________