Справа № 752/9025/16-ц
Провадження № 2/375/38/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду, посилаючись, що 22.01.2016 року на автошляху Київ-Харків 553 км+700м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volvo", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_2, автомобіля марки "Volvo", держаний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля марки "Mersedes-Benz Sprinter", державний номер ВВ 16017СН, що належить ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_6.

В результаті дорожньо-транспорної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначає, що пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 17.03.2016 року, зі змісту якої вбачається, що 22.01.2016 року близько 20-30 години на автодорозі Київ-Харків 553 км+700 м, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки "Volvo", державний номер НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху, а саме при виборі безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку, при виявленні небезпеки не зміг своєчасно зупинити автомобіль та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volvo", державний номер НОМЕР_2 та наїзд на автомобіль марки "Мерседес", державний номер НОМЕР_3, що у свою чергу спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

Вартість заподіяного позивачу винними діями ОСОБА_2 матеріального збитку становить 167 170.86 грн..

На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Volvo", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 і який перебував під керуванням ОСОБА_2В, мав поліс цивільно-правової відповідальності, виданий Приватним акціонерним товариством "Українська Транспортна Страхова Компанія", у зв'язку з чим позивачем до останнього було предявлено позовну вимогу про стягнення шкоди у межах страхової суми в розмірі 49000 грн.. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016 року (а.с. 115-116) вказана цивільна справа в частині вимог до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення страхових виплат у розмірі 49000 грн. закрита у зв'язку з її виплатою.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заподіяну дорожньо-транспортною пригодою матеріальну шкоду внаслідок пошкодження належного їй на праві власності легкового автомобіля в сумі 118 170.86 грн. (що дорівнює різниці між загальним розміром завданої матеріальної шкоди 167170.86 грн. та лімітом відповідальності страхової компанії в сумі 49000 грн.), витрати на експертне дослідження у сумі 2000.00 грн., франшизу в сумі 1000.00 грн. та понесені у справі судові витрати по оплаті судового збору.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 у справі було проведено судову автотоварознавчу експертизу за висновком якої вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter" на дату оцінки складає 121 013.37 грн..

Позивач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у судові засідання не з'являлася, натомість уточнила свої вимоги, надіславши 18.04.2017 року заяву, якою уточнила позовні вимоги, прохаючи стягнути з відповідача вартість матеріального збитку в розмірі 121013.37 грн., що відповідає даним експертного висновку № 48 від 14.03.2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов визнав частково. 20.04.2017 року надіслав до суду заяву, якою позов визнав в частині стягнення 73013.37 грн., та судового збору в розмірі 730.13 грн., в задоволені позову в частині стягнення витрат на експертне дослідження просив відмовити за безпідставністю її предявлення та просив розглядати справу у його відсутності та у відсутності його довірителя.

Третя особа ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгяду справи в судове засідання не зявилася, про причину неявки не повідомила.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22.01.2016 року близько 20:30 години на автодорозі Київ-Харків 553 км+700 м, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки "Volvo", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, порушив правила дорожнього руху, а саме при виборі безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку, при виявленні небезпеки не зміг своєчасно зупинити автомобіль та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volvo", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що належить ОСОБА_4, наїзд на автомобіль марки "Mersedes-Benz Sprinter" державний номер ВВ 16017СН, під керуванням ОСОБА_6, що належить ОСОБА_1 Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідно до постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 17.03.2016 року у справі про адмінправопорушення за ст.124 КУпАП визнаний відповідач ОСОБА_2

Відповідно до даних наявного у справі висновку судово-товарознавчої експертизи від 14.03.2017 року № 48 вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу на час розгляду спору судом становить 121 013.37 грн..

Судом також встановлено, що власником легкового автомобіля НОМЕР_4, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_3, 11.01.2016 року було укладено з ПрАТ «Українська транспортна Страхова Копанія" Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ 7043364), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до умов вказаного Договору та цивільно-правових наслідків дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін спору ПрАТ "Українська транспортна страхова копанія" було проведено відшкодування позивачу заподіяної шкоди в межах страхової суми в розмірі 49000.00 грн..

Викладене підтверджується отриманим у справі письмовими доказами, якими є:

- постанова Рокитнянського районного суду Київської області від 17.03.2016 року у справі про адмінправопорушення за ст.124 КУпАП щодо особи ОСОБА_2;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО 499577 на імя ОСОБА_1 від 05.01.2013 року;

- довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 84247731;

- поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на імя ОСОБА_3;

- наказ № 1383-2/В від 17.08.2016 року ПрАТ "УТСК" про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 49000.00 грн.;

- висновок № 48 судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу від 14.03.2017 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями ст. 22 ЦК України та параграфу 1 глави 18 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування і в тому числі на відшкодування втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) і що має місце у даному спорі.

У відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України судом не з»ясовувалися та не досліджувалися питання щодо факту дорожньо-транспортної пригоди та вчинення її саме відповідачем, оскільки за постановою Рокитнянського районного суду Київської області у справі про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП № 375/265/16-п від 17.03.2016 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнаний лише він, тобто, що пригода сталася лише з його вини. Сам відповідач також не заперечував своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача.

Досліджуючи факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди в наслідок згаданої пригоди та причинного зв»язку з нею, судом встановлено, що факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля позивача є безперечним, як і безперечним є заявлений позивачем розмір останньої і на що вказує висновок судово-товарознавчої експертизи від 14.03.2017 року № 48, який не викликає у суду жодного сумніву та визнається сторонами спору.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілої сторони може зобовязати особу, яка спричинила шкоду майну, відшкодувати його в натурі або відшкодувати спричинені збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальними правилами відшкодування матеріальної шкоди, визначеними ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала і остання звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В судовому засіданні відповідач не довів того, що шкода, яка заподіяна майну позивача, а саме легкового автомобіля НОМЕР_5, завдана не з його вини, а саме, що остання не є причинним наслідком скоєного ним адміправопорушення.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 закону).

Згідно ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законногокористувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із отриманих у справі доказів, страховик в особі ПрАТ "Українська транспотна страхова компанія" провів позивачу страхове відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди в сумі 49000.00 грн. (ліміт відповідальності за договором 50 000 грн. - франшиза 1 000.00 грн.).

Разом з тим, вказана сума страхового відшкодування не покриває фактичних затрат, необхідних на усунення наслідків заподіяної належному позивачу автомобілю внаслідок пригоди матеріальної шкоди, а саме не покриває вартість відновлювального ремонту автомобіля у заявленій позивачем сумі.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди 72013.37 грн..( 121013.37-49000 грн. =72013.37 грн. + 1000 грн. франшизи = 73013.37 грн. )

Визнання стороною відповідача ОСОБА_2 позову в частині стягнення з останнього 72013.37 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків та 1000.00 грн. франшизи не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст. 22, 1166, 1188 ЦК України та висновком Верховного Суду України, що міститься у постанові цього суду від 26.10.2016 року у справі № 6-954цс16 в тім, що постраждалий в ДТП має право стягнути шкоду безпосередньо з особи, яка її спричинила, навіть якщо цивільно-правова відповідальність цієї особи застрахована.

Позов таким чином підлягає частковому задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору підлягають частковому відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача в сумі у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1008.54 грн..

Підстав для заволення вимоги позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених судових витрат в сумі 2000.00 грн. по оплаті оцінки вартості відновлювального ремонту суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 979, 988, 990, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування», ст.ст. 6, 22, 29, 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 35 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 73013.37 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору1008.54 грн..

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Литвин

Рішення набрало законної сили "___"___________20__року.