АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/4482/16-ц Головуючий суддя І інстанції Глібко О. В.
Провадження № 22-ц/790/1440/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 Бачаєвича до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, просив визнати недійсним договір дарування однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківської міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1419.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що не розумів який договір він підписує, мав намір укласти спадковий договір, за умовами якого право власності переходить набувачу лише після смерті відчужувача. Вказував, що оспорюваний договір дарування був підписаний ним внаслідок помилки відносно умов договору, предмету договору, прав та обовязків як позивача так відповідачки, а також правових наслідків договору. Зазначав, що під час укладення договору нотаріус не знайомила його з текстом, позивач є особою чеченської національності, українську мову не розуміє, крім того має вади зору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 Бачаєвича до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_3 Бачаєвичем та ОСОБА_2, посвідчений 26.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1419.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвали нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3. у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.04.2002 р., в період шлюбу з ОСОБА_5, на ім*я позивача була придбана однокімнатна ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу, засвідченим 22.04.2002 р. 4-ой ХДНК за реєстровим № 3-1343, зареєстрованим у Харківському міському БТІ 23.05.2002 р.

26.12.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування спірної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківської міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1419 (а.с.8).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладення договору дарування перебував у віці 51 рік, отже не був людиною похилого віку, за станом здоров*я не потребував та не потребує догляду або сторонньої допомоги.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 дарував квартиру за умови надання йому догляду та допомоги.

Позивач вказував, що поганий зір перешкодив йому прочитати те, що написано в договорі. Крім того, він є особою чеченської національності, тому не розумів зміст підписаного ним договору.

Між тим, суду першої інстанції ОСОБА_3 особисто пояснював, що в Україні навчався з 3-4 класу, 5 клас закінчував в Грозному, 6-8 клас навчався в Кременчуці, потім закінчив училище, працював слюсарем-монтажником. Отже ОСОБА_3 тривалий час мешкає в Україні, де державною мовою є українська. При підписанні договору не виказав бажання запросити перекладача. Крім того, ОСОБА_3 працює водієм, керує автомобілем та читає в окулярах.

Із письмових пояснень нотаріуса ОСОБА_4, вбачається, що перед посвідченням оспорюваного договору сторонам було роз'яснені значення і умови цього договору та його правові наслідки, а також те, що він є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи вчинення на його користь будь-яких дій майнового або не майнового характеру, про що мною було вказано у тексті договору. Сторони прочитали вищевказаний правочин. Українська мова була сторонам зрозуміла. Договір дарування був підписаний сторонами лише після того, як були надані відповіді на усі питання, які були задані сторонами. Ніяких підстав вважати, що дарувальник не розумів українську мову, не зміг прочитати договір та заяву, а тим більше, що він не розуміє який він договір підписує та його правові наслідки не було. Підписи дарувальником проставлені чітко по рисці, як у договорі так і у заяві (ніяких підстав вважати, що він має вади зору не було).

Отже недоведеними є твердження позивача про те, що при підписанні договору він не бачив що підписує та не розумів мову, якою викладені умови договору.

ОСОБА_2, на користь якої була подарована квартира позивачем, доводилась йому падчеркою, ОСОБА_3 тривалий час перебував у шлюбі з її матір*ю, називав ОСОБА_2 донькою та ставився до неї як батько, вона також називала його батьком. Таким чином, ОСОБА_2 неможна вважати сторонньою особою для ОСОБА_3, що не унеможливлює його бажання подарувати їй квартиру.

Той факт, що ОСОБА_3 продовжував проживати у спірній квартирі також не свідчить про те, що він помилявся при укладенні договору дарування, оскільки на час укладання договору та ще чотири роки потому він був одружений з ОСОБА_5, яка, як і ОСОБА_3, була зареєстрована та проживала у спірній квартирі.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2016 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.01.2016 р. ОСОБА_7 після розірвання шлюбу змінилося відношення ОСОБА_3 до вчиненого ним правочину.

Між тим, доказів того, що на час укладання договору дарування ОСОБА_3 не мав волевиявлення на передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність спірної квартири матеріали спарви не містять.

ОСОБА_3 стверджує, що не має іншого житла, між тим така обставина сама по собі не свідчить про помилку під час укладення договору дарування.

В основу рішення суд першої інстанції поклав пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про те, що за день до підписання спірного договору, у вечері, зателефонувала донька позивача від першого шлюбу, що мешкає у іншому місті та затребувала спірну квартиру позивача, оскільки їй ніде жити. Позивач зі своєю донькою тривалий час не підтримує відносини. Тому відповідачка разом зі своєю матірю ОСОБА_5 та позивачем вирішили, що донька позивача може претендувати на спірну квартиру, тому і вирішили переписати цю квартиру на відповідачку. ОСОБА_3 після підписання спірного договору, як мешкав, так і залишився мешкати у спірній квартирі та відповідачка разом з її матірю ОСОБА_5 вважали її квартирою ОСОБА_3 Особливий рахунок та рахунки на всі комунальні послуги продовжували бути оформлені на ОСОБА_3 та саме він продовжував сплачувати комунальні послуги за квартиру.

Між тим, обставини, викладені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про наявність помилки ОСОБА_3 при укладенні договору не свідчать.

Про фіктивність правочину ОСОБА_3 не заявляє.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, хоча і заперечували проти позову, але надали пояснення, які підтвердили доводи позивача. Такі висновки суперечать обставинам справи.

Так, крім іншого ОСОБА_2 пояснювала в суді першої інстанції, що нотаріус ОСОБА_3 "все пояснювала і з приводу дарування теж пояснила, папа (ОСОБА_3Б.) був в окулярах, ми прочитали кожен екземпляр, потім розмовляли з нотаріусом, нотаріус розказувала про дарствену, вона розповіла, що ви відчим і питала його чи він розуміє, що переписує квартиру на нерідну доньку; нотаріус питала, чи все зрозуміло по дарственій, питала чи є питання, претензії; питань не виникло; ми читали договір, нотаріус питала, якщо щось не зрозуміло - запитуйте; нотаріус питала, чи вам зрозуміло, що квартира вам вже не належить." (а.с. 97)

ОСОБА_5 давала аналогічні пояснення суду першої інстанції.

Таким чином, висновки суду про те, що нотаріус належним чином не роз'яснила ОСОБА_3 права та обов'язки сторін договору, що підписується, не попередила про наслідки договору, не перевірила дійсних намірів позивача, розуміння їм суті умов договору не підтверджені та спростовуються письмовими поясненнями нотаріуса ОСОБА_4

Отже, позивачем не доведено, що при укладенні договору дарування він неправильного сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 Бачаєвича до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_7