Справа №265/1093/17
Провадження №2/265/670/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., при секретарі судового засідання - Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, третя особа - ОСОБА_3, про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про поділ спадкового майна. В обгрунтування позовних вимог, зокрема зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син - ОСОБА_6, після його смерті відкрилася спадкове майно у вигляді: квартири АДРЕСА_1, вартістю 160000,00 грн.; гаража АДРЕСА_3 вартістю 50000,00 грн.; грошових вкладів, які зберігаються в ПАТ «ПУМБ» на рахунках НОМЕР_2; НОМЕР_3; автомобіля марки NISSAN X TRAIL, 2006 року випуску, номер НОМЕР_1, вартістю 80000,00 грн. Також вказувала, що орім неї, спадкоємцями першої черги є її онук - ОСОБА_7 і дружина мого сина - ОСОБА_5.

У встановлений законом шестимісячний термін, вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але після шести місяців, вона отримала від нотаріусу відмову, оскільки майно сина було арештовано та на нього оголошено заборону на відчуження відповідно до постанови від 30.11.2015 року №35756075.

Протягом всього часу, вона намагалася вирішити спір з Відповідачами, зняти арешт і розділити спадкову масу між спадкоємцями, проте до одного рішення вони так й не прийшли. Вважала, що вона як спадкоємець першої черги за законом, має права на 1/3 частку спадкового майна, після смерті сина. Посилаючись, на ст.ст.1261, 1267 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», просила суд: 1) зняти арешт на все рухоме та нерухоме майно померлого ОСОБА_8, який накладено 30.11.2015 року №35756075; 2) розподілити спадкове майно та визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину усієї спадщини, а саме: квартири АДРЕСА_2, вартістю 160000,00 грн.; гаража АДРЕСА_4 вартістю 50000,00 грн.; гаража АДРЕСА_5 вартістю 50000,00 грн.; автомобіля марки NISSAN X TRAIL, 2006 року випуску, номер НОМЕР_1, вартістю 80000,00 грн.; грошових вкладів, які зберігаються в ПАТ «ПУМБ» на розрахункових рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3 залишити; 3) Витрати пов'язані з поданням позовної заяви до суду покласти на відповідачів по справі.

20 лютого 2017 року, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області по вказаній справі було задоволено клопотання ОСОБА_1 про роз'єднання позовних вимог щодо зняття арешту з рухомого та нерухомого майна з позовною вимогою про розподіл майна у самостійні провадження.

В чергове судове засідання, позивач ОСОБА_1, представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, а також третя особи не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, оскільки відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.03.2001 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №35756075 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, у розмірі 1/4 частки доходів відповідача щомісячно, починаючи з 13.03.2001 року і до його повноліття.

30.11.2015 року, відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. у виконавчому провадженні №35756075, на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 було накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час накладання арешту) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, а також накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Таким чином, суд вважає, що під час виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, державним виконавцем в межах повноважень було накладено арешт на майно боржника.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У зв'язку з цим, 20.05.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. виконавче провадження №35756075 було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час закінчення провадження) - смерть боржника.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час закінчення провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, ч.2 цієї статті передбачає, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Доказів того, що на час розгляду справи в суді, арешт накладений державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №35756075 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_6 був знятий, суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, у розмірі 1/4 частки доходів відповідача щомісячно, починаючи з 13.03.2001 року і до його повноліття було закінчено, то й правові підстави для подальшого арешту всього рухомого та нерухоме майно ОСОБА_6 у виконавчому провадженні відсутні.

Отже позовна вимоги про зняття арешту зі всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_6, який накладено 30.11.2015 року №35756075 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому враховує, що відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем право на спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. від 08.04.2016 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її сина - ОСОБА_6, оскільки було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження у межах виконавчого провадження №35756075.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є особою, чиє право на спадкування було порушено, а отже вона має право на судовий захист.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, третя особа - ОСОБА_3, про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна - задовольнити.

2. Зняти арешт зі всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, який було накладено згідно постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. від 30.11.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні ВП №35756075.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна