Справа № 178/180/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2017 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Берелет В.В.,

секретаря Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і його представник суду пояснив, що позивач та ОСОБА_3 є учасниками товариства, які володіють товариством у рівних частках по 50% корпоративних прав. ОСОБА_3 є директором цього товариства. За досягнутою між позивачем та відповідачем домовленістю, позивач передав ОСОБА_4, як директору TOB «Агрофірма «Вишневе», кошти для виробничих потреб спільного підприємства з метою одержання прибутку від діяльності товариства. 01 червня 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача 90 000 дол. США. 10 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 отримав - 50 000 дол. США. 19 травня 2014 року позивачем відповідачу ОСОБА_3 було передано 25 000 дол. США. 06 червня 2014 року - передано 10 000 дол. США., 23 червня 2014 року - передано 20 000 дол. США. Таким чином, ОСОБА_3 отримав від позивача кошти у загальній сумі 185 000 дол. США, про що було складено розписки. Тобто кінцевим набувачем коштів повинно було бути TOB «Агрофірма «Вишневе», але як з'ясувалось, що восени 2016 року надані позивачем кошти на рахунки підприємству TOB «Агрофірма «Вишневе» не поступали. На численні письмові звернення, щодо надання звітності по діяльності підприємства, проведення аудиту підприємства, скликання загальних зборів відповідач не реагує, щодо повернення наданих позивачем грошових коштів. Тому просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 185000 доларів США та судові витрати.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Вислухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно п. 4.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є учасниками товариства, які володіють товариством у рівних частках по 50% корпоративних прав, розділ 7 статуту, крім цього ОСОБА_3 є директором цього товариства. За досягнутою між сторонами домовленістю, ОСОБА_5 передав ОСОБА_3, як директору TOB «Агрофірма «Вишневе», кошти для виробничих потреб спільного підприємства з метою одержання прибутку від діяльності товариства. 01 червня 2013 року ОСОБА_3 отримав від позивача 90 000 дол. США., 10 квітня 2014 року - 50 000 дол. США., 19 травня 2014 року - 25 000 дол. США., 06 червня 2014 року - 10 000 дол. США. 23 червня 2014 року - 20 000 дол. США. Таким чином відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 185 000 дол. США., що підтверджується власноруч написаними ОСОБА_3 розписками (а.с.4-8). Із вказаних розписок вбачається, що ОСОБА_5 передавав, а ОСОБА_3 отримував кошти для TOB «Агрофірма «Вишневе» та власних потреб.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Частина 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Враховуючи вищезазначене, правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах: від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, та, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, те, що кошти позивач відповідачеві передавав на підставі розписок, статуту ТОВ Агрофірми «Вишневе», тобто на законних підставах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення рішення або з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_6

р