АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 755/14473/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8534/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

19 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г., Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київського національного торговельно-економічного університету, Голови комісії з реорганізації Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі Мазаракі Анатолія Антоновича про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, звільнення, зобов'язання внести зміни до трудової книжки, стягнення солідарно суми невиплаченої надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, звільнення, зобов'язання внести зміни до трудової книжки, стягнення солідарно суми невиплаченої надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона з 1 вересня 2005 року прийнята на посаду старшого викладача кафедри цивільних та кримінально-правових дисциплін Української академії зовнішньої торгівлі.

Розпорядженням КМУ від 14 березня 2007 року №98, Українська академія зовнішньої торгівлі була реорганізована в Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі.

25 листопада 2015 року КМУ прийняв розпорядження №1223-р «Про реорганізацію Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі» шляхом приєднання до Київського національного торговельно-економічного університету з утворенням на його базі структурного підрозділу університету.

На виконання цього розпорядження Міністерство освіти і науки України видало наказ №1309 від 17 грудня 2015 року «Про реорганізацію УДФМТ» та утворило комісію, яку п.5.5 наказу зобов'язало вжити заходів щодо забезпечення трудових прав працівників.

Зазначила, що головою комісії з реорганізації УДУФМТ Мазаракі А.А. неодноразово порушувалася вимога щодо забезпечення трудових прав.

В лютому 2016 року позивач отримала заробітну плату у розмірі 800 грн., що в рази була меншою, ніж та, що вона отримувала в УДФМТ.

19 лютого 2016 року вона звернулася з листом до Голови комісії з реорганізації Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі МазаракіА.А., в якому зазначила, що вона є працівником УДУФМТ, жодних заяв про переведення її на роботу до іншого ВУЗу не подавала, як і не подавала заяв про її звільнення за власним бажанням. У цьому листі просила повернути вказані кошти на рахунок КНТЕУ як помилково сплачені, але відповіді на даний лист вона так і не отримала.

Також зазначила, що в червні 2016 року з'ясувалося, що КНТЕУ не нараховує та не сплачує їй надбавку за вислугу років, передбачену законодавством України. Вона знову направила відповідачу заяву з проханням зробити перерахунок заробітної плати з урахуванням вимог законодавства, але і на це звернення відповіді не отримала. Позивач продовжувала виконувати свої обов'язки старшого викладача, претензій відповідач до неї не мав і скориставшись своїм правом на відпустку, 24 червня 2016 року вона подала заяву про надання щорічної оплачуваної відпустки з 29 червня 2016 року строком на 56 календарних днів, а 30 червня 2016 року подала заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення. Останній день відпустки припадав на 24 серпня 2016 року, у зв'язку з чим вона подала 15 серпня 2016 року заяву про звільнення з 25 серпня 2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

25 серпня 2016 року ОСОБА_3 прийшла до відділу кадрів та отримала трудову книжку, в якій був зроблений запис про її звільнення згідно наказу №995-к від 29 червня 2016 року з 30 червня 2016 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Зазначила, що дане звільнення є незаконним та таким, що порушує її права. Жодних контрактів з відповідачами вона ніколи не укладала, ніколи не писала заяву про переведення на роботу до КНТЕУ. Наказ про звільнення виданий 29 червня 2016 року, а звільнення проведено 30 червня 2016 року. При звільненні не була врахована подана нею заява про відпустку, не було проведено виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 3 555 грн., не було здійснено виплати надбавки у розмірі 10% за період з лютого 2016 року до серпня 2016 року - 2 488,50 грн.

У зв'язку із викладеним, просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити на роботі, звільнити на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України з 25 серпня 2016 року (після відпустки), зобов'язати відповідача внести зміни до трудової книжки, стягнути солідарно з відповідачів невиплачені заборгованість по надбавці, матеріальну допомогу на оздоровлення, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 1 липня 2014 року працювала в Українському державному університеті фінансів та міжнародної торгівлі на посаді старшого викладача кафедри цивільних та кримінально-правових дисциплін, з ставкою 0,75, на умовах контракту №306 від 1 липня 2014 року. Термін дії контракту визначений по 30 червня 2015 року.

Згідно наказу №627-к від 27 листопада 2014 року ОСОБА_3 на підставі її заяви, переведено на посаду старшого викладача кафедри цивільного права і процесу з 27 листопада 2014 року за контрактом, з оплатою у розмірі посадового окладу згідно штатного розпису.

17 червня 2015 року ОСОБА_3 подала на ім'я в.о. ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі заяву з проханням продовжити термін роботи на посаді старшого викладача кафедри цивільного права та процесу на умовах контракту.

1 липня 2015 року укладена додаткова угода №1 до Контракту №306 від 1 липня 2014 року, згідно якої строк дії продовжено до 30 червня 2016 року, інші положення Контракту залишилися без змін.

Кабінетом Міністрів України 25 листопада 2015 року було видане розпорядження №1223-р «Про реорганізацію Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі». Аналогічного змісту були видані накази Міністерством освіти і науки України від 17 грудня 2015 року №1309 та самим Університетом від 18 грудня 2015 року №802.

Наказом Київського національного торговельно-економічного університету від 12 лютого 2016 року №224-к у зв'язку з зазначеною вище реорганізацією, з ОСОБА_3 продовжені трудові відносини на посаді старшого викладача кафедри міжнародного, комерційного та цивільного права КНТЕУ з 12 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року (час дії контракту).

З 12 лютого 2016 року встановлено посадовий оклад в розмірі 3 339 грн., надбавку за вислугу років у розмірі 10% від посадового окладу коштом загального фонду держбюджету.

Наказом Київського національного торговельно-економічного університету від 29 червня 2016 року №995-к ОСОБА_3 звільнено з посади у зв'язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору (контракту) згідно п.2 ст.36 КЗпП України, та наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 56 календарних днів.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим або - на визначений строк (строковим).

За п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п.2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Частинами 2, 3 цієї статті встановлено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не приймали рішень про продовження дії контракту, чи укладання нового контракту, відповідачем на законних підставах звільнено ОСОБА_3 за п.2 ч.1ст.36 КЗпП України.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що вона не подавала жодних заяв на переведення її до іншого ВУЗу, з наказом про переведення вона не ознайомлена, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 липня 2015 року між ОСОБА_3 та Українським державним університетом фінансів та міжнародної торгівлі укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 306 від 1 липня 2014 року, відповідно до якої ОСОБА_3 призначена на посаду старшого викладача кафедри цивільного права і процесу з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Строк дії контракту продовжено до 30 червня 2016 року.

Наказом Київського національного торговельно-економічного університету від 12 лютого 2016 року №224-к у зв'язку з реорганізацією, з ОСОБА_3 продовжені трудові відносини на посаді старшого викладача кафедри міжнародного, комерційного та цивільного права КНТЕУ з 12 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року (час дії контракту).

Посилання апелянта на те, що на момент звільнення вона перебувала у відпустці не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутній наказ про надання позивачу відпустки з 29 червня 2016 року строком 56 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_3 про надання відпустки надійшла відповідачу 6 липня 2016 року (а.с. 174), тобто після звільнення позивачки у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату матеріальної допомоги, оскільки така допомога надається лише у разі надання відпустки.

Також безпідставними є позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення надбавки у розмірі 10% за вислугу років, оскільки така надбавка була виплачена позивачу в липні 2016 року, що підтверджується розрахунковим листом за липень 2016 року (а.с. 170).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді