Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/730/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кіселика С.А.

суддів Суровицької Л.В, ОСОБА_2

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 лютого 2017 року, у справі за за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позов до ОСОБА_3, яким просило:

-звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Mitsubishi 2,4 АТ, модель OUTLANDER, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № JMBXTCW5W8Z018242, державний номер НОМЕР_1, шляхом передачі у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення боргових зобовязань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0 від 02.09.2008 року;

-зобовязати ОСОБА_3 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вищевказаний предмет застави, вищевказаний автомобіль, з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0 від 02.09.2008 року (далі Договір, а.с. 5), за умовами пунктів 1.2.1., 1.2.4. якого, банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 34404,00 дол. США для придбання автомобіля Mitsubishi Outlender, а відповідач зобовязувався повністю повернути Банку одержану суму до 02.09.2015 року та сплатити відсотки в сумі 13,50% річних, що узгоджено сторонами в пунктах 1.2.6., 1.2.7. Договору. Строк сплати процентів з 01 по 25 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який банком були нараховані такі проценти (пункт 1.2.8. Договору). Між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (надалі клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі фактор) укладено договір факторингу № 17 від 20.04.2016 року (а.с. 12), за умовами пункту 2.1. якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 4.1. Договору факторингу право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання Акту приймання-передачі права вимоги (додаток 1.2.) за умови виконання фактором зобовязань, передбачених пунктом 3.1.1. цього Договору. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» виконало свої зобовязання за Договором щодо надання кредиту у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої обовязки за договором виконував не належним чином і станом на 20.04.2015 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 819117,68 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 51750,03 грн., простроченої заборгованості по кредиту в сумі 365526,34 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 14596,53 грн. та простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 387244,78 грн. Пунктом 2.1. Договору визначено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань позичальника в повному обсязі за Договором: надається порука ОСОБА_4, згідно Договору поруки № 226537 від 02.09.2008 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме транспортний засіб, марка Mitsubishi, модель Outlender 2.4 АТ, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ легковий універсал-В (далі предмет застави)

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 лютого 2017 року впозові відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою в якій зазначено, що районний суд постановляючи оскаржуване рішення неправильно застосував, порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника особи яка подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав.

За правилами ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції послався на те, що Фактором не надано відповідного рахунку заборгованості та Правил, а отже позивачем належним чином не доведена, а судом при розгляді справи не встановлена наявність та розмір кредитної заборгованості ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0 від 02.09.2008 року, а відтак підстава для звернення стягнення на предмет застави відсутня.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.

Колегією суддів встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0 від 02.09.2008 року (далі Договір, а.с. 5), за умовами пунктів 1.2.1., 1.2.4. якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 34404,00 дол. США для придбання автомобіля Mitsubishi Outlender, а відповідач зобовязувався повністю повернути банку одержану суду до 02.09.2015 року та сплатити відсотки в сумі 13,50% річних, що узгоджено сторонами в пунктах 1.2.6., 1.2.7. Договору. Строк сплати процентів з 01 по 25 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який банком були нараховані такі проценти (пункт 1.2.8. Договору). Між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (надалі клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі фактор) укладено договір факторингу № 17 від 20.04.2016 року (а.с. 12), за умовами пункту 2.1. якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 4.1. Договору факторингу право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання Акту приймання-передачі права вимоги (додаток 1.2.) за умови виконання фактором зобовязань, передбачених пунктом 3.1.1. цього Договору. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» виконало свої зобовязання за Договором щодо надання кредиту у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої обовязки за договором виконував не належним чином і станом на 20.04.2015 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 819117,68 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 51750,03 грн., простроченої заборгованості по кредиту в сумі 365526,34 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 14596,53 грн. та простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 387244,78 грн. Пунктом 2.1. Договору визначено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань позичальника в повному обсязі за Договором: надається порука ОСОБА_4, згідно Договору поруки № 226537 від 02.09.2008 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме транспортний засіб, марка Mitsubishi, модель Outlender 2.4 АТ, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ легковий універсал-В (далі предмет застави).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2011 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору № 00 від 02.09.2008 року, яка становила станом на 10.02.2010 року: по кредиту в сумі 158711,49 грн., по процентам 5475,56 грн., по пені за несвоєчасне погашення процентів 16,02 грн., а всього на суму 164203,07 грн., що еквівалентно 20501,55 дол. США (а.с. 57-63). На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист. Під час здійснення виконавчого провадження ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09.12.2015 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-2048/10 з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2011 року, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (а.с. 56). Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 17.03.2016 року, виконавче провадження примусового виконання виконавчого листа № 2-2048, виданого 06.04.2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 164203,07 грн., судового збору по 821,00 грн. та 60,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 165084,07 грн. закінчено, оскільки згідно квитанції від 15.03.2016 року борг по виконавчому документу сплачено в повному обсязі (а.с. 64). Також, вказаною постановою припинено розшук автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (а.с. 64).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлена у розмірі 13,50%, з кінцевим строком повернення - 02 вересня 2015 року.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів вбачає за можливе дослідити та дати оцінку наданим позивачем, в суд апеляційної інстанції, додаткам до апеляційної скарги, оскільки дані документи не були надані до суду першої інстанції з поважної причини.

Як зазначалось вище, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2011 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору № 00 від 02.09.2008 року, яка становила на 10.02.2010 року: по кредиту в сумі 158711,49 грн., по процентам 5475,56 грн., по пені за несвоєчасне погашення процентів 16,02 грн., а всього на суму 164203,07 грн., що еквівалентно 20501,55 дол. США. Виконавче провадження примусового виконання виконавчого листа № 2-2048, виданого 06.04.2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда на підставі зазначеного рішення суду закінчено 17.03.2016 року, підставою є сплата божником присудженої суми боргу ( квитанція про сплату від 15.03.2016 року).

Таким чином, у відповідності до проведених колегією суддів розрахунків, що були зроблені на підставі наданої до суду виписки по кредитному договору, за період з 11.02.2010 року по 15.03.2016 року, за відповідачем має бути нарахована заборгованість по процентам від основної суми боргу, яка за рішенням суду становить 158711 грн. 49 коп., яка з врахуванням трирічного строку позовної давності, з часу звернення до суду, з 26.04.2013 року, становить 61342 грн. 90 коп. Вимоги позивача щодо нарахування відповідачу суми основного боргу та суми просточеного основного боргу не відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України Про заставу передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Оскільки, станом на день звернення до суду, на 26.04.2016 року, за відповідачем рахується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 0 від 02.09.2008 року в сумі 61342 грн. 90 коп, то кредитор набув права на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Однак, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави не є правильним оскільки порушує права власника майна на мирне володіння цим майном.

Згідно ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із наданих позивачем даних щодо ринкової вартості аналогічного автомобіля вбачається, що станом на час розгляду справи судом, ринкова вартість автомобіля становить 233803 грн.

Таким чином, борг відповідача становить лише ? частину від вартості автомобіля, в той час, як позивач просить визнати за ним право власності на весь автомобіль не ставлячи питання щодо будь якої компенсації відповідачу.

Колегія суддів вважає, що за даних обставин обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави є неприйнятним, а тому в позові має бути відмовлено саме з цих підстав, а не з підстав недоведеності наявності боргу.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено право на звернення до суду із позовом, оскільки відповідно до положень договору Факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року, а саме п. 2.2 Договору права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються ) в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договороів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день підписання договору, тоді як, нарахована судом сума заборгованості є проценти за користування кредитними коштами, сплата яких передбачена умовами первинного кредитного договору, на отримання яких, згідно із умовами договору факторингу позивач права не має.

Враховуючи наведене, та керуючись ст. ст.. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України,

Вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково. .

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 лютого 2017 року скасувати.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у позові до ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.А. Кіселик

Судді: Л.В. Суровицька

ОСОБА_2