РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту міського господарства ОСОБА_6 міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації» ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8,третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_9, про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло недійсними, та про зобовязання привести квартиру у первинний стан,

ВСТАНОВИВ :

В травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_6 міська рада, про визнання незаконними виданих Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОСОБА_6 міської ради розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 р. за № 200867 про передачу 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну часткову власність, в рівних частках, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2007 р. за р.№ 8-20313, яким посвідчується, що 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках (т.1 а.с. 2-4).

В грудні 2014 року ОСОБА_3 подала адресовані суду свої письмові уточнення до позовної заяви, у яких в якості відповідачів зазначила ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 міську раду, та відповідно до яких остаточно вимагає визнати незаконними видані Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОСОБА_6 міської ради розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 р. за № 200867 про передачу квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну часткову власність, в рівних частках, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та свідоцтво про право власності на житло від 22.02.2007 р. за р.№ 8-20313, яким посвідчується, що 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках, а також зобовязати відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 привести квартиру АДРЕСА_2 в первинний стан (т.1 а.с.181-187).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 приватизували 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_3 на підставі оспорюваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло без її згоди; по-друге, в оспорюваному свідоцтві про право власності на житло від 22.02.2007 р. за р. № 8-20313 вказано, що загальна площа квартири АДРЕСА_4 становить 123,2 кв.м., а в технічному паспорті на вказану квартиру від 22.10.2006 р. вказано, що житлова площа квартири становить 65,2 кв.м. і площа приміщення «3» становить 3,8 кв.м., хоча насправді загальна площа цієї квартири становить 118,3 кв.м., житлова площа становить 65,1 кв.м. і площа приміщення «3» становить 3,52 кв.м., отже відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було передано у власність більший обсяг нерухомого майна, чим було порушене її право власності; , і, по-третє, до отримання відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 оспорюваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, вони самовільно, без отримання дозвільної документації, провели чисельні незаконні переобладнання в квартирі АДРЕСА_4, а саме : заклали вхід з коридору в приміщення «11» площею 9,4 кв.м., яке раніше використовувалося як ванна кімната, та улаштували там кухню ; улаштували туалет у ванній кімнаті та частині кухні, які межують з її кухнею, й у частині кухні, яку улаштували під ванну кімнату, перекрили пожежний вихід; частково переобладнали санвузол, улаштувавши там душову кабіну і унітаз, а також перекрили в санвузлі вентиляцію.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року до участі у даній справі залучені ОСОБА_9 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (т.1 а.с. 252).

Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року до участі в даній справі у якості співвідповідачів залучені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 54).

Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року допущено заміну первісного відповідача ОСОБА_6 міської ради на належного - Департамент міського господарства ОСОБА_6 міської ради (т.2 а.с. 131).

Ухвалою суду від 14 вересня 2016 року до участі у даній справі залучено КП «Міське агентство з приватизації житла» ОСОБА_6 міської ради у якості співвідповідача (т. 2 а.с. 199).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_2, який також є представником третьої особи ОСОБА_9, підтримали позов, а відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не визнали позов.

Крім того, під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_7 подав адресовану суду свою письмову заяву про застосування строків позовної давності, а відповідач ОСОБА_8 подала адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 72-73,146).

Надіслані судом судові повістки відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на останні відомі судові адреси їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в черговий раз були повернуті судові з помітками пошти про те, що вони не зявляються на пошту для отримання судових повісток, що, на думку суду, свідчить про те, що останні зловживають своїми процесуальними правами та обовязками й ухиляються від явки до суду, чим створюють штучну тяганину у справі.

Департамент міського господарства ОСОБА_6 міської ради та КП «Міське агентство з приватизації житла» ОСОБА_6 міської ради не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (розписки) про отримання ними судових повісток.

Разом з тим, КП «Міське агентство з приватизації житла» ОСОБА_6 міської ради надало письмові пояснення на позовну заяву, в тексті яких вказало, що при оформлені оспорюваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло порушень з боку органу приватизації не було, тому просить в позові відмовити (т.2 а.с. 235).

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідачів ОСОБА_7 і ОСОБА_8, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 набули право власності на 285/1000 ч. квартири АДРЕСА_5 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1999 р. за р. № 7-16064, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_6 міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 03.12.1999 р. № 136901, й у цьому свідоцтві про право власності на житло вказано, що загальна площа згаданої квартири становить 119,50 кв.м., а 285/1000 ч. загальної площі квартири складають 34,10 кв.м. (т.2 а.с. 94, 126).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_4 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2007 р. за р. № 8-20313, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОСОБА_6 міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 р. № 200867, й в цьому свідоцтві про право власності на житло вказано, що загальна площа згаданої квартири становить 123,2 кв.м., а 715/1000 ч. загальної площі квартири складають 85,5 кв.м. (т.2 а.с. 97).

Крім того, технічні паспорти на вказану квартиру, виготовлені під час оформлення приватизації 285/1000 ч. цієї квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_9 у 1999 році та під час оформлення приватизації 715/1000 ч. цієї квартири ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у 2007 році, містять незначні розбіжності щодо площі підсобних приміщень.

Разом з тим, в розпорядженні Приморської районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради № 210 від 06.02.2007 р. вказано, що згідно акту обстеження начальника дільниці № 5 КП «ДЄЗ «Арнаутське» від 15.01.2007 р., вважати житлову площу ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_4 такою, що складається із трьох кімнат житловою площею 44,6 кв.м., окремої кухні площею 5,8 кв.м., окремої кухні площею 9,4 кв.м., ванної площею 2,2 кв.м., коридору площею 3,8 кв.м., та видати особовий рахунок на склад родини 2 особи (вона, син ОСОБА_4В.); до приміщень загального користування відносяться : коридор площею 14,8 кв.м., коридор площею 10,3 кв.м. та санвузол площею 1,5 кв.м., й такі ж самі дані містить технічний паспорт на вказану квартиру, виготовлений станом на 20.10.2006 р., тобто під час приватизації 715/1000 ч. цієї квартири ОСОБА_5 і ОСОБА_4В.(т.1 а.с. 125-127, 131).

Вказане розпорядження Приморської райадміністрації ОСОБА_6 міської ради передувало оформленню оспорюваних розпорядженню органу приватизації та свідоцтву про право власності на житло, й станом на дату судового розгляду даної справи у встановленому законом порядку не визнано недійсним та/або не скасовано.

Таким чином, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 повинні були привести отримані ними правовстановлюючі документи на 285/1000 ч. квартири АДРЕСА_5 у відповідність до згаданого розпорядження Приморської райадміністрації ОСОБА_6 міської ради № 210 від 06.02.2007 р.

Також судом установлено, що 23.11.2011 р. ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уклали договір дарування із ОСОБА_7 та договір дарування з ОСОБА_8, посвідчені державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 за р. № 3-1732 та за р. № 1736, відповідно до яких ОСОБА_5 і ОСОБА_4 подарували 391/1000 ч. квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7, а 324/1000 ч. цієї квартири подарували ОСОБА_8, й дані технічного паспорту на згадану квартиру, виготовленого станом на 08.11.2011 р., повністю збігаються з даними технічного паспорту на цю квартиру, виготовленого у 2006 році, тобто під час приватизації ОСОБА_5 і ОСОБА_4 715/1000 ч. цієї квартири (т. 1 а.с. 82-83, т.2 а.с. 98-105).

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 17.02.2006 р. передбачає можливість вільної приватизації кімнат у квартирах, де мешкають два і більше наймачів, й жодного обовязку щодо повідомлення одним із наймачів, який бажає приватизувати займану ним кімнату (кімнати), інших наймачів, які займають інші кімнати, або отримання їх згоди, цим Законом не передбачено, отже законодавець підкреслив правовий статус кімнат у квартирах, де мешкають два і більше наймачів, як відокремленого самостійного обєкту.

Згідно ч. 2 ст. 8 цього Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Крім того, відповідно до ст. 65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приватизували 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_5 без її згоди, що є порушенням діючого законодавства, є абсолютно безпідставними.

Також не заслуговують на увагу суду доводи відповідача ОСОБА_7 стосовно того, що позивач пропустила строк звернення до суду з даним позовом, оскільки ОСОБА_3 стверджує, що лише у 2010 році дізналася про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у 2007 році приватизували 715/1000 ч. вищевказаної квартири, а саме під час судового розгляду цивільної справи № 2-3838/2010 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_10 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні комунальною квартирою та стягнення моральної шкоди, а з матеріалів цієї справи вбачається, що ксерокопія ОСОБА_2 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОСОБА_6 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» № 14-64388 від 29.03.2007 р. разом з ксерокопією розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 р. № 200867, ксерокопією свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2007 р. за р. № 8-20313 та ксерокопією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5, виготовленого станом на 20.10.2006 р., були надані суду у 2010 році (справа № 2-3838/2010, а.с. 87-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в задоволені позову ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі в звязку з його недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту міського господарства ОСОБА_6 міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації» ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8,третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_9, про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло недійсними, та про зобовязання привести квартиру у первинний стан відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 10 травня 2017 року.

Суддя Н.А. Ільченко