Єдиний унікальний номер 2-3277-2006 Номер провадження 22-ц/775/1558/2017
Головуючий в I інстанції Ясинський О.М. Єдиний унікальний номер 2-3277-2006
суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/1558/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

5 жовтня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Груїцької Л.О., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про надання додаткового строку на прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 7 квітня 2006 року померла її мати ОСОБА_4.

На час її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 14 березня 1995 року.

Позивачка зазначає, що за життя мати заповідала їй все майно. Заповіт був посвідчений Першою селидівською державною нотаріальною конторою у 2004 році.

Після смерті матері відповідач пообіцяв їй переоформити квартиру на неї, однак не зробив цього.

Просила визнати за нею право власності за заповітом на квартиру та на грошовий внесок.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і закрито провадження по справі, а саме:

«1. ОСОБА_1 відмовився від своєї долі спадку після смерті дружини ОСОБА_4, яка померла 7.04.2006 року, яка складається з долі квартири, розташованої в м. Селидове по вул. Лермонтова 5/8 за умови, що він зможе проживати та користуватися всією квартирою до моменту своєї смерті та сплачувати всі комунальні платежі по цій квартирі в якій залишається жити.

2. ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, згода??? з тим, що квартира АДРЕСА_2 за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Першої селидівської нотаріальної контори 01.09.2004 року по реєстру № 2167 переходить у власність ОСОБА_3, після смерті її матері ОСОБА_6, померлої 07.04.2006 року, та яка належала померлій на підставі Свідоцтва №7597 про право власності на житло, видане 14.03.1995 Службою приватизації державного житлового фонду п/о «Селидіввугілля».

3. Сторони прийшли угоди про те, що грошовий вклад №18196 та компенсаційний вклад до нього №91551/3932, який зберігається в ощадному банку №5484/019 м. Селидове на імя ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище) переходить за спадком у власність ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори 01.09.2004 за реєстром №2167, зі всіма процентними нарахуваннями до них.

4. Сторони прийшли до згоди про те, що ОСОБА_1 має право проживати та користуватись АДРЕСА_3, до дня своєї смерті за умови сплати всіх комунальних платежів по указаній квартирі.

5. Ніяких претензій один до одного не мають».

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з таких підстав:

- затверджуючи між сторонами мирову угоду, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що стороною в мировій угоді є ОСОБА_5, якій позивачкою було надано довіреність на представництво її інтересів,

- заява позивачки про згоду на укладення мирової угоди датована 28 листопада 2006 року, в той час яка мирова угода затверджена 27 листопада 2006 року,

- затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції не врахував, що заповіт був складений спільно подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і у відповідності до частини 2 статті 1243 ЦК України у разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті,

- згідно із частиною 3 статті 1243 ЦК України у разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя, що і будо зроблено нотаріусом. 25 травня 2006 року за №3259954 реєстратором Першої селидівської державної нотаріальної контори були внесені відомості в Реєстр заборон відчуження об*єктів нерухомого майна про обтяження квартири АДРЕСА_4,

- оскільки відповідач хворий на психічне захворювання, є інвалідом ІІ групи безстроково, то він не памятає обставин укладення мирової угоди і чи розяснювались йому наслідки укладення цієї угоди.

Справу було розглянуто в режимі відеоконференції з Димитровським та Селидівським міськими судами Донецької області.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її відхилити.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити.

Позивач і відповідач не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адреси телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду з таких підстав.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (частина 5 статті 175 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається.

7 квітня 2006 року померла ОСОБА_4.

Відповідач по справі є чоловіком спадкодавця з 28 грудня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу.

На час смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Квартира належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 14 березня 1995 року (а.с. 11).

1 вересня 2004 року відповідачем і спадкодавцем, як подружжям, був зроблений сумісний заповіт, яким вони все своє майно заповіли ОСОБА_3 позивачці по справі.

Згідно із статтею 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Відповідно до Витягу з державного реєстру заповітів спільний заповіт подружжя є чинним (а.с. 15).

Затверджуючи мирову угоду про перехід до позивачки права власності у порядку спадкування на квартиру і грошові внески, суд першої інстанції не врахував, що подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 склали спільний заповіт щодо належного їм майна, а оскільки помер лише один із подружжя, то право позивачки на спадщину відповідно до статті 1243 ЦК України при пропущенні нею строку на прийняття спадщини не є безспірним.

Крім того, відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Оскільки відповідно до положень статті 1243 ЦК України право на спадкування у позивачки не виникло, то затверджена судом першої інстанції мирова угода суперечить закону.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, у суду першої інстанції не було правових підстав для затвердження мирової угоди, оскільки ця мирова угода не відповідає нормам матеріального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 175, 311, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року про визнання мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину, скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: