У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом та просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 9 759 доларів 85 центів США.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір від 26 липня 2007 року є несправедливим, оскільки дає право кредитодавцю в односторонньому порядку на розірвання цього договору, а позичальника такого права позбавляє й передбачає жорсткі обов'язки для нього і штрафні санкції. Також передбачає сплату комісійних виплат разом з відсотками за користування кредитними коштами та винагородою. Крім того, спірний кредитний договір не містить відсоткової ставки, графіку платежів та не відповідає положенням законодавства щодо необхідності укладення таких договорів у національній валюті України.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати кредитний договір від 26 липня 2007 року недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підписуючи спірний кредитний договір, позичальник погодився з його умовами, тривалий час його виконував, а, отже, позивач знав про те, що за здійснені розрахунки по кредитному договору банком нараховується комісійна винагорода. Укладений між сторонами кредитний договір відповідає положенням законодавства.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 400 доларів США, з яких: 24 тис. доларів США на споживчі цілі, а 2 400 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, строком до 25 липня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом також установлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 26 липня 2007 року банком було видано позичальнику у готівковій формі кредит у розмірі 26 400 доларів США. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено обов'язок позичальника по сплаті комісії у розмірі 0,20 % на місяць від суми виданого кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту, одноразово.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили, не звернули уваги на те, що, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, а суд на це не звернув уваги, які саме послуги за вказану комісію надаються банком позичальнику.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик