У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 01 липня 2005 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір. 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, за яким стягнуто з позивача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 91 654 грн 95 коп. ОСОБА_2 вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням законодавства, зокрема, не перевірено безспірність заборгованості, також з дня виникнення права вимоги вже минуло більше 3 років, його не повідомлено належним чином про стягнення такої заборгованості за кредитом, тому просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року, позов задоволено.

Визнано виконавчий напис від 11 травня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі № 2194, таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав належних доказів, які б свідчили про безспірність кредитної заборгованості позивача.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі стосовно того, що нотаріусу надано передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості є необґрунтованими, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не містить інформації стосовно всього періоду дії договору, а лише за окремі періоди, що у свою чергу не відповідає положенням Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому ставить під сумнів встановлену банком заборгованість за кредитним договором позивача.

Крім того, письмова вимога про усунення порушень позивачу направлена 07 травня 2015 року, якою встановлено строк для сплати заборгованості 1 календарний день з дати відправлення письмової вимоги, доказів отримання ОСОБА_2 даної вимоги відповідач не надав. Оскільки позивач був позбавлений можливості вчасно бути проінформованим про наявну заборгованість та можливість оспорити вимоги банку, або їх виконати, таким чином вчиняючи виконавчий напис 11 травня 2015 року нотаріусом не додержано строків вчинення виконавчого напису з моменту надіслання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень.

Зазначені висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак