У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання:ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору, відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 вказує на його незаконність, оскільки суд не врахував, що при укладенні кредитного договору були порушені його права, як споживача кредитних послуг, передбачені п. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що правочин, вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, й банком введено його в оману щодо умов кредитного договору.

Вказує, що судом неповно досліджені письмові докази по справі, які свідчать про те, що він, як позичальник, не був ознайомлений з умовами кредитування, а відповідач у вказаному кредитному договорі не здійснив детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не навів належний графік погашення заборгованості, не визначив реальну процентну ставку, не зазначив валютні ризики, інфляційні застереження.

Судом не враховано, що спірний кредитний договір укладений на невигідних умовах для позичальника. Вказує, що формування волі позичальника щодо під час укладання кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідає дійсності, а виконання такого договору направлено на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат у боржника.

Вказує, що положення договору про спожитий кредит є несправедливими, оскільки згідно висновку експерта реальна відсоткова ставка кредиту в процентному співвідношенні становить 14,71%, замість узгоджених сторонами 12,99%, а у грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором (абсолютне значення подорожчання кредиту) у сумі становить 73637,89 доларів США, що відрізняється від умов передбачених кредитним договором.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та позивачем був укладений кредитний договір №2501/07-201К, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 23 400,00 доларів США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитними коштами із терміном повернення кредиту до 20 січня 2037 року (а.с.12-13).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Доводи апеляційної скарги про вплив відповідача на волю позичальника є безпідставними, оскільки при укладенні кредитного договору ОСОБА_2 діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини.

Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв застережень та зауважень до вказаного договору; позивач не ставив будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Оспорюваний кредитний договір не містить умови про зміни у витратах, в тому числі і щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, а умови договору, які позивач вважає несправедливими, стосуються умов виконання кредитного договору та встановлюють порядок повернення ним коштів, сплати відсотків за користування кредитом та наслідки порушення зобов'язання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 як позичальник, не була ознайомлена з умовами кредитування, а відповідач у вказаному кредитному договорі не здійснив детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не зазначив валютні ризики, інфляційні застереження є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що договір укладений під впливом обману та на невигідних умовах для позичальника виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна iз сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, якi мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, якi можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на позивачу також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Будь-яких доказів того, що кредитний договір був укладений під впливом обману чи на вкрай невигідних умовах для позичальника, позивачем не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Також позивачем не надано будь-яких інших доказів того, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору відповідач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, ОСОБА_2 таких дій не вчинила, що свідчить по її обізнаність та погодження з умовами кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки досліджувались в суді першої інстанції та додаткової оцінки не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: