Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/165/17-ц
Провадження № 2/499/165/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"19" квітня 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суду Одеської області у складі: головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадщину за законом, посилаючись на те, що 22 березня 2001 року померла її бабуся, ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 7,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах згідно з планом, розташованої на території Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, однак він був виданий вже після смерті власниці - 31.07.2001 року.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповідала вищевказану земельну ділянку своїй доньці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

ОСОБА_4 від своєї частки на спадщину відмовився, про що є відповідна заява.

ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла, оскільки постійно проживала разом з нею та відмови від спадщини не заявляла. 14.04.2011 року ОСОБА_3, яка являється матірю позивачки, померла, не встигши за життя оформити спадщину.

Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Спадщину позивачка прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицею до дня її смерті.

Однак отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 7,06 га позивачка не може, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті ОСОБА_2, яка є власником земельної ділянки, у звязку з неможливістю вирішити дане питання в позасудовому порядку, позивачка просить суд визнати за нею право власності на дане спадкове майно.

Позивачка у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, позов визнав частково, про що надав письмову заяву, просив справу слухати у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст.60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст.11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 березня 2001 року померла бабуся позивачки, ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, відповідно до якого земельну ділянку, належну їй, площею 7,06 га заповідала ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту від 28 липня 1997 року.

ОСОБА_4 заявив відмову від спадщини, що підтверджується заявою ОСОБА_4 від 24 січня 2017, посвідчену секретарем Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області.

ОСОБА_3 проживала на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею, відмови від спадщини не заявляла, що підтверджується довідкою Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області, отже спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла.

ОСОБА_3 померла 14 квітня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, однак за життя право на спадщину після смерті ОСОБА_2 оформити не встигла у встановленому законом порядку.

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 7,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах згідно з планом, розташованої на території Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, належної померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, однак він був виданий вже після смерті власниці, а саме 31.07.2001 року, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №483286.

Позивачка, ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки, копією свідоцтва про шлюб позивачки, отже відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Відповідно до довідки Овідіопольської селищної ради ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 на момент її смерті. Відповідно до спадкової справи, заведеної на ОСОБА_3, позивачка відмову від спадщини не заявляла, отже є такою, яка відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом та після смерті ОСОБА_3, прийняла спадщину, так як проживала з нею до дня смерті та відмов від прийняття спадщини не заявляла, але свідоцтва про право на спадщину за законом отримати не може, оскільки Державний акт про право приватної власності на землю був виданий після смерті власниці земельної ділянки, що є предметом спору.

Інших спадкоємців, які б зверталися з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи на померлу ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою

Згідно з положенням ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Оформлення спадкового майна не є можливим в нотаріальному порядку, оскільки відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат»та п.1 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Однак, як встановлено судом та підтверджується відмовою нотаріуса у вчинені нотаріальних дій, Державний акт на право приватної власності на землю, яка є предметом спору, був виданий після смерті власниці земельної ділянки.

Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у звязку зі смертю власника. Отже, починаючи з 22 березня 2001 року право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припинилося, отже вона не встигла вчасно зареєструвати його відповідно до чинного законодавства, а виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №483286 є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення .

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадщину за законом - задовольнити.

Керуючись ст.ст. 16, 325, 328, 1216, 1218, 1225, 1262, 1268 ЦК України, ст. 10, 14, 57, 60, 212, 213 ,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадщину за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті 14.04.2011 року ОСОБА_3 та складається із земельної ділянки площею 7,06 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №483286).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5