Справа № 308/7284/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось у суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 07 лютого 2007 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № CNL-800/010/2007 згідно якого остання отримала кредитні кошти на суму 21000,00 доларів США. Та 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. ОСОБА_2 не виконувала своїх зобовязань за кредитним договором внаслідок чого, станом на 29.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 294205,29 грн., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 8705,60 дол. США, що за курсом НБУ - 24,87 грн. станом на 29.06.2016 року, становить суму 216508,27 грн., і пені за прострочення зобовязань у сумі 77697,02 грн., що загалом складає суму в розмірі 294205,29 грн. В якості забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, 07.02.2007 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір поруки № SR-800/021/2007. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитом у розмірі 216508,27 грн. (питання про стягнення пені у позовній заяві не ставиться).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року даний позов задоволено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до нього та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 В обґрунтування скарги зазначає, що порука є припинена оскільки збільшився обсяг зобовязання боржника без згоди поручителя. А саме, заміна сторони у зобовязанні тягне за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди. При цьому, банк не укладав з ним нового договору поруки щодо забезпечення зобовязань боржника ОСОБА_2 Недодержання ж письмової форми має наслідком нікчемність договору поруки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог до поручителя, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду лише в цій частині у межах доводів апеляційної скарги та вимог.

Встановлено, що 07 лютого 2007 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № CNL-800/010/2007 про надання Кредиту у розмірі 21000,00 доларів США із датою остаточного повернення 07 лютого 2022 року під 5,49% річних зі сплатою 116,67 доларів США тіла кредиту щомісячно і нарахованих відсотків (а.с.6-9).

В якості забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, 07.02.2007 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір поруки № SR-800/021/2007 (а.с.11).

26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги, згідно яких відбулося відступлення прав вимоги за вищевказаними договорами кредиту та поруки (а.с.16-22).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 019786 29.12.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний, після розірвання шлюбу жінці присвоєне прізвище ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно розрахунку позивача, станом на 29.06.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 294205,29 грн., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 8705,60 дол. США, що за курсом НБУ на 29.06.2016 року - 24,87 грн. становить суму 216508,27 грн., і пені за прострочення зобовязань у сумі 77697,02 грн., що загалом складає суму 294205,29 грн. (а.с.14). Правильність такого розрахунку ніким в апеляційному порядку не оспорюється. При цьому, банком у позовній заяві не ставиться питання про стягнення пені, розмір якої наведено у розрахунку, а тому, суд правомірно розглянув дану справу відповідно до предявлених вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, так як він ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта на припинення поруки зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Позивач вважає, що внаслідок заміни сторони у зобовязанні збільшився обсяг його відповідальності без його згоди.

З даного приводу колегія суддів констатує, що стосовно позичальника мала місце лише зміна її прізвища внаслідок розірвання шлюбу, однак особа позичальника залишилася тою ж самою. Щодо заміни кредитора, то згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, така заміна здійснюється без згоди боржника, а відтак і поручителя. Тобто, заміна кредитора у зобовязанні та зміна прізвища боржника не потребувала згідно чинного законодавства отримання на це згоди поручителя. При цьому, ні в запереченні на позов, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовано у чому конкретно полягає збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок вищезазначених дій.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи не вбачає наявність жодних обставин, які б могли свідчити про збільшення обсягу відповідальності боржника чи поручителя.

Що стосується посилання апелянта на те, що з ним не укладався новий договір поруки щодо забезпечення зобовязань ОСОБА_2, то слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено обовязку укладати новий договір поруки у разі зміни лише прізвища основного боржника, за умови, що особа боржника залишилася тою ж самою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене вище та керуючись приписами статей 303, 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді