Справа № 2-н-499/09
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця, орган, бездіяльність якого оскаржується: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державний виконавець Головков Юрій Володимирович, заінтересована особа: ОСОБА_2, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Стягувач звернувся до суду з вищезазначеною скаргою мотивуючи свої вимоги тим, що 31.07.2009 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ по справі № 2-Н-499/09 за заявою ПАТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Зазначають, що АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, за якою 02.09.2016 року було відкрито виконавче провадження № 52101853 з примусового виконання судового наказу.

Посилаються на те, що 03.05.2017 року АТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 52101853 від 26.12.2016 року і підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві стало те, що не розшукано боржника, у зв'язку з чим не можливо перевірити його майновий стан, а також не виявлено належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення.

Звертають увагу суду на те, що державним виконавцем Дарницького районною відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головковим Ю.В. по виконавчому провадженню № 52101853 було порушено вимоги ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме не здійснені усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Вказують на те, що державний виконавець недбало поставився до своїх прямих обов'язків, які були покладені на нього Державою, що призвело до порушення прав АТ «РОДОВІД БАНК».

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 19, 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 10, 18 ЗУ «Про виконавче провадження» звертаються з даною скаргою до суду та просять визнати незаконними дії державного виконавця і скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2016 року по ВП № 52101853.

Представник стягувача, боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника стягувача до суду надійшло клопотання про розгляд скарги за його відсутності. Причини неявки інших учасників процесу суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 386 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-Н-499/09 за заявою ВАТ «РОДОВІД БАНК» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договорам.

31.07.2009 року по вищезазначеній цивільній справі судом було видано судовий наказ № 2-Н-499/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 193971, 92 грн., судових витрат в розмірі 850, 00 грн. та витрат на ІТЗ 75, 00 грн.

22.08.2016 року вищезазначений судовий наказ разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, ПАТ «РОДОВІД БАНК» був направлений на адресу ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

02.09.2016 року державним виконавцем Данницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Головковим Ю.В. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52101853, яка була направлена боржнику для виконання, а стягувачу для відома.

В подальшому, а саме 26.12.2016 року державним виконавцем Данницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Головковим Ю.В. було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вже зазначалося вище, стягувач звертаючись із скаргою до суду вказує на те, що вищезазначена постанова винесена державним виконавцем з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не здійснені усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення суду.

Однак суд не може погодитись із правомірністю таких тверджень стягувача виходячи з наступного.

Так стаття 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження ВП № 52101853, державним виконавцем копію відповідної постанови було направлено боржнику для виконання, а стягувачу для відома, чим виконано вимоги ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому державним виконавцем з метою виявлення майна, грошових коштів та інших доходів боржника було зроблено запити до ВРЕВ 11, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДФС України та ПФ України, а також на адресу боржника направлено Виклик державного виконавця.

Так згідно відповідей № , , отриманих на запити до ДФС України та ПФУ від 09.09.2016 року, місця роботи та пенсії за боржником не виявлено.

Згідно відповіді № отриманої на запит до ДФС України від 09.09.2016 року, відкритих рахунків за боржником не виявлено, оскільки реєстраційний номер облікової картки платника податків не відповідає інформації, що міститься в ДРФО.

Згідно відповіді з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05.10.2016 року № 09/01/21133, цінних паперів за боржником не виявлено.

Виклик державного виконавця від 09.09.2016 року боржником також був проігнорований.

27.09.2016 року державним виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та внесено запис до ДРОРМ від 27.09.2016 року за № 15988880 щодо арешту всього рухомого майна боржника.

В той же час згідно відповіді Регіонального сервісного центру № 8, транспортних засобів за боржником станом на 03.11.2016 року не виявлено.

Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.06.2017 № 89900376, зареєстроване нерухоме майно за боржником не значиться, права власності на нерухоме майно у боржника відсутні.

26.12.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця проживання боржника, яке вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1, за якою боржника не розшукано, про що складено відповідний Акт державного виконавця.

З викладеного вбачається, що здійснені державним виконавцем заходи з розшуку грошових коштів, а також іншого майна боржника на яке можливо було б звернути стягнення, які суд визнає повними, виявилися безрезультатними.

Пункт 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, які підтвердили повноту здійснених державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що його дії з винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2016 року по ВП № 52101853 були вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», а тому підстави для визнання таких дій незаконними відсутні.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами статті 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи ту обставину, що судом встановлено правомірність дій державного виконавця з винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2016 року по ВП № 52101853, а тому в свою чергу відсутні підстави і для її скасування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги стягувача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 10, 18, 37 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця, орган, бездіяльність якого оскаржується: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державний виконавець Головков Юрій Володимирович, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко