АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 624/746/16-ц Головуючий суддя І інстанції Куст Н. М.
Провадження № 22-ц/790/2691/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернувся з позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі № 24 від 01 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_2 і ПСП ім. Щорса; зобов'язати відповідача негайно передати йому земельну ділянку загальною площею 6,8105 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Кегичівського району Харківської області, в стані придатному для цільового використання; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 позивачу належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8105 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Згідно з договором оренди землі № 24, укладеним 01 лютого 2007 року та зареєстрованим 17 березня 2008 року у Кегичівському відділі Харківської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 15 вказану земельну ділянку позивач передав в оренду строком на п'ятнадцять років відповідачу.

Відповідно до договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою надавати позивачеві матеріальні блага. Однак відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою за останні три роки та нехтує терміном та кількістю розрахунків зазначеними умовами договору оренди землі, що є істотною умовою вказаного договору.

Станом на 01 серпня 2016 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за користування в 2013-2015 роках належною позивачеві земельною ділянкою не видано жодних матеріальних цінностей. На неодноразові його звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за договором оренди останній відповідав відмовою.

У запереченнях на позовну заяву відповідач зазначає, що умови договору оренди не порушувались, позивач регулярно отримував орендну плату.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі його доводи та не надано їм належної оцінки. Зазначає ті самі обставини, на які посилався у позовній заяві. Наполягає, що відповідач систематично ухиляється від виконання договірних зобов'язань щодо виплати орендної плати на протязі 2014-2016 років та навмисно не надає докази щодо сплати орендної плати за період з 2008 року по 2013 рік включно.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення відповідача від виконання договірних зобов'язань не доведено, доказів спричинення позивачеві шкоди у вигляді позбавлення його того, на що він розраховував при укладені договору, надано не було, відсутні підстави для застосування правил ст.141 ЗК України та ст.32 ЗУ "Про оренду землі", як наслідків систематичного ухилення відповідача від виконання договірних зобов*язань щодо своєчасної виплати орендної плати.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що 01 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,8105 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області строком на 15 років зі сплатою орендної плати у натуральній формі, а саме: 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру.

Відповідно до п.п 9,10 Договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем в натуральній формі Розмір орендної плати на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється автоматично (без додаткової угоди) та індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації. Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 31 грудня. Передача продукції в рахунок орендної плати оформлюється відповідними документами.

Сторони добровільно дійшли згоди щодо такої форми орендної плати, її дійсність підтвердили своїми підписами. Пунктом 26 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до Закону та цього договору.

Згідно з п. 28 зазначеного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація договору відбулася 17 березня 2008 року.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

У відповідності до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.1 цього Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 цього Закону встановлено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про орендну плату» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Позивач зобов'язаний доводити обставини, якими він обґрунтовує позов, а відповідач - обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти вимог, що пред'явлені до нього.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що у відповідності до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов*язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною першою статті 638 ПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно ст. 96 ЗК України, встановлено обов*язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею.

Відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Доводи, викладені ОСОБА_2 у позовній заяві з урахуванням уточнень про те, що станом на 1 серпня 2016 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2013-2015 роках належною позивачу земельною ділянкою не видано жодних матеріальних благ спростовуються наданими представником відповідача відомостями про виплату орендної плати за 2014- 2016 роки, згідно яких позивач отримав:

у 2014 році - 1600 кг зерна (згідно з умовами договору), 100 кг соняшника (на 50 кг менше, ніж це передбачено договором), 50 кг цукру (на 50 кг менше, ніж це передбачено договором); а також 2000 кг силосу, вартістю 800 грн., 600 кг сіна на суму 150 грн., послуги з обробітку городу, отримання яких договором не передбачено.

у 2015 році - 1600 кг зерна (згідно з умовами договору), 100 кг соняшника (на 50 кг менше, ніж це передбачено договором), 50 кг цукру (на 50 кг менше, ніж це передбачено договором), а також 2000 кг силосу на суму 800 грн., 600 кг соломи на суму 240 грн. та послуги з обробітку городу, отримання яких договором не передбачено.

у 2016 році - 1600 кг зерна (що на 400 кг менше, ніж це передбачено договором), 50 кг. цукру (що на 50 кг менше, ніж це передбачено договором), 100 кг соняшнику (на 50 кг менше, ніж це передбачено договором), натомість отримав 840 кг соломи на суму 180 грн., 784 кг сіна на суму 820 грн., отримання яких договором не передбачено.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача в 2014 році складала 153347,60 грн., в 2015 році 199540 грн. і в 2016 році 229829 грн. (а.с.153).

Таким чином, орендодавцем ОСОБА_2 одержано у 2014 році в якості орендної плати одержано матеріальних благ на суму 6523 грн., що на 2682 грн. більше ніж припадало йому за договором, у 2015 році - на суму 9262 грн., що на 4263, 52 грн. більше ніж припадало за договором; у 2016 році - на суму 9868 грн., що на 4317,63 грн. більше ніж припадало за договором.

Розмір орендної плати, отриманий позивачем перевищує 3 відсотки нормативної грошової оцінки землі, що відповідає вимогам ст. 13 ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України «Про оренду землі», приписам ст. ст. 14, 288 Податкового кодексу України, ст. 5 Закону України «Про оцінку земель». Розбіжність мала місце у зв*язку з утримання з позивача прибуткового податку та військового збору.

Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що відповідачем виплачена орендна плата, тоді як в позовній заяві позивач вказував, що орендна плата йому не сплачується взагалі.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди. Позивачем не доведено факт ухилення відповідача від виконання договірних зобов'язань, не надано доказів спричинення йому шкоди у вигляді позбавлення його того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки факт отримання послуг та продукції в рахунок орендної плати за землю згідно з наданими відповідачем відомостями відбувалося за згодою орендодавця.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова