Категорія 39Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представників позивача - адвоката Білозора О.Л. і ОСОБА_3; відповідача ОСОБА_4 і її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки,

В с т а н о в и л а :

В вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0859 га у межах згідно з планом, що розташована по АДРЕСА_1, переданої для ведення садівництва, належної ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Вінницькою міською радою 24 липня 1997 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 серпня 2013 року відповідачу державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., на зазначену земельну ділянку, як спадкоємцю майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 серпня 2013 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. на земельну ділянку площею 0,0859 га, у межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, переданої для ведення садівництва, належної померлому ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Вінницькою міською радою 24 вересня 1997 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 29 травня 1997 року № 433, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначила, що із рішенням суду не погоджується через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_6 рішення суду не оскаржив.

В судовому засіданні відповідач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представники позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12 березня 2003 року (том 1 а. с. 170).

Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 859 кв.м., що розташована на території АДРЕСА_1 для ведення садівництва, яка належала покійному на праві власності, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 24 вересня 1997 року (том 1 а. с. 173 - 175)

Спадкоємцями першої черги за законом щодо майна покійного ОСОБА_8 є: дружина - ОСОБА_10, син - ОСОБА_11 та дочка - ОСОБА_4.

Згідно положень ст. 549 ЦК України, 1963 року (в редакції чинній на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (частина 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина 2).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року у справі № 127/25086/14-ц, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво, встановлено, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняла виключно його дружина ОСОБА_10.

Апеляційним судом, цим же рішенням від 13 жовтня 2015 року, під час розгляду справи не встановлено факту прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 його дітьми: сином ОСОБА_11 та донькою ОСОБА_4. Та обставина, що син та донька були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, не свідчить про факт прийняття ними спадщини, оскільки дана квартира не відносилась до складу спадкового майна. (том 1 а. с. 81 - 87).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судом встановлено, що рішенням народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16 липня 1974 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_12 до ОСОБА_8, ОСОБА_10 про зміну договору житлового найму, виділено ОСОБА_4 і ОСОБА_12 кімнату 18,45 кв. м. по АДРЕСА_2 та зобов'язано укласти окремий договір з ОСОБА_4 (том 1 а. с. 202).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 19 вересня 1974 року № 657 вирішено відкрити особові рахунки на ОСОБА_8, склад сім'ї три особи, на дві кімнати площею 38,56 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_4, склад сім'ї три особи, на одну кімнату площею 18,45 кв. м. по АДРЕСА_2. (том 1 а. с. 203-204). Нумерація будинку невдовзі змінена, що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла лише його дружина ОСОБА_10, а батько позивача - ОСОБА_11 спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняв.

По справі також встановлено, що дружина померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 за життя своє право на спадщину після померлого ОСОБА_8 не оформила, заяви про прийняття спадщини після його смерті нотаріусу не подавала, свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку не отримала. Спадщину вона прийняла на підставі ст. 549 ЦК України 1963 року, як така, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Як свідчать матеріали спадкової справи № 832/13 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 19 серпня 2013 року (через 10 років після смерті батька) звернулась дочка померлого ОСОБА_4 - відповідач по справі (том 1 а. с. 166). Син померлого ОСОБА_14 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_8 (том 1 а. с. 167).

У своїй заяві до нотаріальної контори від 19 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_4 зазначила, що у померлого є син ОСОБА_14, інших спадкоємців, передбачених законом, пережилої дружини, а також особи, з якою померлий проживав однією сім'єю, але не перебував у шлюбі, немає (том 1 а. с. 166).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що померлий ОСОБА_8 на час відкриття спадщини мав сина ОСОБА_11 - батька позивача та дружину ОСОБА_10.

Проте ні дружина ОСОБА_10 за її життя, ні син ОСОБА_11 за його життя, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. ОСОБА_14, як свідчать матеріали спадкової справи, не виявив своєї волі для прийняття спадщини.

19 серпня 2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В. видано ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 8-1451 та № 8-1454, що складається із земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по АДРЕСА_1 та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадбанк України» на рахунках НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6, належних померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 (том 1 а. с. 188, 189).

При цьому матеріали спадкової справи містять дані про те, що факт прийняття ОСОБА_4 спадщини нотаріусом перевірено за довідкою ЖЕК, де є дані про реєстрацію місця проживання та за штампом про реєстрацію місця проживання заявниці за цією ж адресою. Однак в матеріалах спадкової справи відсутні відомості щодо зміни договору найму за місцем проживання ОСОБА_4, а також про дії останньої по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном (земельною ділянкою), підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів. Не містять матеріали вказаної спадкової справи і відомостей, які б вказували на те, що квартира, де зареєстрована відповідач по справі та померлий ОСОБА_8 входила до складу спадкового майна померлого для висновку про те, що відповідач вступила в управління та володіння спадковим майном своїми фактичними діями.

Сам же факт отримання свідоцтва про право на спадщину відповідачкою не є безспірним свідченням, що відповідач вступила в управління та володіння спадковим майном (земельною ділянкою) в порядку, встановленому ст. 549 ЦК України 1963 року, при цьому, враховуючи, що Апеляційним судом Вінницької області встановлено, що в управління та володіння майном (земельною ділянкою) після смерті ОСОБА_8 вступила лише його дружина ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 06 жовтня 2008 року (а. с. 12).

Спадкова справа до майна померлої не заводилась (том 1 а. с. 112).

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після її смерті є її діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

По справі встановлено, що батько позивача - ОСОБА_11 постійно проживав з спадкодавцем та був зареєстрований за адресою місця проживання померлої ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 35 - 38). Тобто останній прийняв спадщину після померлої ОСОБА_11, однак своє право на спадкування майна, в тому числі і того, яке померла успадкувала після померлого чоловіка, останній не оформив.

Враховуючи наявність рішення народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16 липня 1974 року про зміну договору найму квартири, факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 за адресою місця проживання померлої ОСОБА_10 не підтверджує факту проживання її з померлою на день смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_11, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_8 від 15 квітня 2013 року (том 1 а. с. 128).

Із матеріалів спадкової справи № 436/13р щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 вбачається, що останній залишив заповіт, яким заповідав все своє майно синові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, позивачу по справі.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого звернулися позивач ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4 - сестра померлого та третя особа ОСОБА_7 - дочка померлого (том 1 а. с. 113-155).

Позивачу ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки квартири під номером АДРЕСА_2, належних померлому (том 1 а. с. 147).

У видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по АДРЕСА_1, позивачу відмовлено, оскільки право власності на це майно зареєстровано за іншою особою (том 1 а. с. 41).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 21 жовтня 2016 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 19 серпня 2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори. (том 1 а. с. 57-58).

Таким чином оспорюване свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_4 без врахування кола всіх спадкоємців, які були живі на час відкриття спадщини (ОСОБА_11 та ОСОБА_10) та без врахування обставин вступу в управління спадковим майном ОСОБА_8 виключно ОСОБА_10, що встановлено судовим рішенням. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, відповідач ОСОБА_4 повідомила нотаріусу недостовірну інформацію про коло осіб, які мають право на спадщину, та обставини прийняття нею спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого відповідачу ОСОБА_4, оскільки судом встановлено порушення права інших спадкоємців, зокрема, позивача ОСОБА_6, як спадкоємця після смерті свого батька ОСОБА_11, який в свою чергу є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_10, яка в свою чергу є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_8.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суду першої інстанції слід було закрити провадження у даній справі, оскільки вже існує рішення, яким вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, а саме - судові рішення у справі № 127/25086/14-ц, є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у цивільній справі №127/25086/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво (том 1 а. с. 74-80).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року у цій же справі, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 28 березня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_7, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво відмовлено (том 1 а. с. 81-83, 84-87).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови вважаються не тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі чи закрити провадження у справі.

Зі змісту зазначених відповідачем у апеляційній скарзі рішень вбачається, що предмет і підстави позову є відмінними від предмету і підстав позову у даній цивільній справі.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення є законним і обґрунтованим, тому воно не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, так як викладені в ній доводи не ґрунтуються на законі і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.М. Медяний

В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська