АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 12 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинак О. О.
суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.,

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

позивач ОСОБА_1
відповідач ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2017 року, суддя Олексюк Т.І.,

встановила:
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі до суду позову та до досягнення дітьми повноліття;
- надати дозвіл на виїзд за межі України до Польщі в супроводі матері в період з 13 вересня по 30 березня 2017 року без згоди батька ОСОБА_2 .
Посилалася на те, що за час шлюбу сторін у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні.
Відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дітей, матеріальну допомогу не надає.
ОСОБА_2 є здоровою, працездатною людиною та офіційно працює начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
Також зазначала, що у зв`язку з вступом ОСОБА_3 до навчального закладу в Польщі, позивачка має намір взяти до Польщі з метою відпочинку молодшу доньку ОСОБА_5 , однак відповідач згоди на виїзд дитини за кордон не надав.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі по 1/3 частині його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття, починаючи стягнення з 22 червня 2017 року.
Надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_4 за межі України до Польщі у супроводі матері в період з 13 вересня 2017 року по 30 березня 2018 року без згоди батька ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частині його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до їх повноліття, починаючи стягнення з 22 червня 2017 року.
Рішення суду першої інстанції в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові у цій частині.
Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.
Відповідач працює, має сталий заробіток, не має інших утриманців.
Судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування у Польщі.
Виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та відвідування ОСОБА_6 , не пов`язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією.
З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно частин 1, 2, 3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, N 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
У підпункті 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23 січня 1999 року по 15 квітня 2014 року, що підтверджується заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 4 квітня 2014 року (а.с.14).
За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 травня 2002 року серії НОМЕР_2 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 лютого 2012 року серії НОМЕР_3 (а.с.13).
З довідки виконавчого Ставчанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 19 червня 2017 року, №1139 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю в селі Ставчани Кіцманського району Чернівецької області та перебувають на її утриманні (а.с.15).
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь в утриманні дітей та з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки.
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів суд першої інстанції не врахував положення частини 2 статті 183 СК України та визначив розмір аліментів по 1/3 частці доходу батька на кожну дитини, а не єдину частку від його доходу на утримання двох дітей.
Крім того з заяви про уточнення позовних вимог від 8 вересня 2017 року вбачається, що позивачка просила з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі до суду позову та до досягнення дітьми повноліття.
Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі по 1/3 частці доходу відповідача на кожну дитину , суд першої інстанції фактично стягнув аліменти у більшому розмірі, ніж просила позивачка, тобто порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі позовних вимог.
Суд першої інстанції також не врахував, що відповідно до правил частини 2 статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Ухвалюючи рішення про надання дозволу про виїзд дитини за межі території України суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 12 квітня 2017 року у цивільній справі №6-15цс17.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просила надати дозвіл на виїзд дочки ОСОБА_4 за межі України з метою відпочинку.
Однак, позивачка не зазначила в яке саме місто вона має намір відвезти доньку ОСОБА_4 на відпочинок та який саме період дитина буде перебувати на відпочинку за межами України . Позивачка не обґрунтувала необхідність та доцільність відпочинку дочки саме в Польщі, конкретне місце та умови відпочинку.
Вирішуючи позов про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, суд першої інстанції не зазначив в своєму рішенні державу в яку виїжджає дитина, строк перебування дитини в цій державі та скільки разів позивачка має право вивозити дитину за межі України у визначений в рішенні період.
Суд першої інстанції також не врахував, що період в який надано дозвіл позивачці на виїзд дитини за межі України є значним і суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини.
Рішенням суду відповідач тривалий час позбавлений можливості спілкуватися з дочкою та виховувати її.
Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів слід змінити.
З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, починаючи з 22 червня 2017 року.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2017 року в частині надання дозволу виїзду неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька слід скасувати.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу виїзду неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька необхідно відмовити в зв`язку з його безпідставністю.
Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Згідно частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.
Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно частин 3 статті 6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року, № 1801-VIII установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача аліменти та надати дозвіл виїзду неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, що є вимогами одночасно майнового і немайнового характеру.
Розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів складав 640 гривень.
Розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про надання дозволу на виїзд дитини за межі України складав 640 гривень.
З квитанції №14 від 21 червня 2017 року вбачається, що позивачка за подання до суду позову про надання дозволу на виїзд дитини за межі України сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1).
З квитанції від 10 листопада 2017 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1408 гривень.
З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, зміну рішення в частині стягнення аліментів та відмови в позові про надання дозволу на виїзд дитини за межі України.
З платіжного доручення №2 від 3 листопада 2017 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 704 гривні.
З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.
Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути 640 гривень судового збору в дохід держави, що підлягав сплати за подання до суду позову про стягнення аліментів.
З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 слід стягнути 704 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2017 року в частині стягнення аліментів змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, починаючи з 22 червня 2017 року.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2017 року в частині надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька скасувати.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави, що підлягав сплаті за подання до суду позову про стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 704 (сімсот чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

А.І. Владичан