Справа № 569/4606/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.
Представник позивача ОСОБА_4 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. В позовній заяві просив, в разі неявки в судове засідання представника ПАТ КБ «ПриватБанк», розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.
Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 0808/04/А між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.
Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивач направив на адресу відповідачів письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобовязань за договором 0808/04/А.
Згідно з пунктом 6 договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання.
Однак, вимога, що була предявленна до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення
Відповідно до ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох відповідачів та предметом спору є однорідні права і обов'язки.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України борг за кредитним договором підлягає до стягнення з відповідачів солідарно.
При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту в іноземній валюті, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету.
У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.
ОСОБА_4 такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс14 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.
Як вбачається з матеріалів справи позивач мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.
Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими, повністю узгоджуються з наданими доказами, а тому підлягають до задоволення.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 7662,78 грн. по оплаті судового збору, солідарно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати понесені позивачем в розмірі 7662,78 грн. по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5