Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/504/17 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 48 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Микитюк О.Ю., Трояновська Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, про зміну місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення малолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив змінити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визначивши їх місце проживання разом з ним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він та ОСОБА_2 є батьками: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. При розірванні шлюбу місце проживання сина визначено разом з ним, а дочок з матірю. Проте, дочка ОСОБА_6 відмовилась проживати разом з матірю та на момент подання позовної заяви проживає разом з ним. Дочка ОСОБА_7 також проживала разом з ним, але працівниками державної виконавчої служби була передана матері. Діти бажають проживати разом з ним.

Крім того, позивач вказав, що відповідачка не виконує рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 212 від 14.06.2016, яким йому визначено час зустрічей з дочкою ОСОБА_7.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 з вимогою про повернення малолітньої ОСОБА_3, посилаючись на безпідставне перебування її у батька. Зазначила, що жодних неправомірних дій, які перешкоджають спілкуванню ОСОБА_4 з батьком вона не вчиняє.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця проживання ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування скарги послався на обставини, якими обґрунтовував свої позовні вимоги. Вказав, що судом при вирішенні спору не враховано інтереси дітей, які бажають проживати з ним, та факт невиконання ОСОБА_2 рішення про визначення йому побачень з дочкою ОСОБА_7. Зазначив про кращу його можливість надати належні умови для виховання та утримання дітей, посилаючись на інвалідність їх матері.

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками трьох спільних дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 7-8).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2015 шлюб між сторонами по справі було розірвано та визначено місце проживання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_6 з батьком, а дочки ОСОБА_7 з матірю.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2015 зазначене рішення суду в частині визначення місця проживання дочки ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким місце її проживання визначено з матірю, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 зазначені судові рішення залишено без змін (а. с. 26-27, 23-25, 55).

Згідно актів проведення бесіди з малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 12.06.2015 установлено, що останні хочуть зустрічатись та спілкуватись з мамою, проте жити бажають з батьком (а. с. 9, 10).

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, встановлено, що вихованням, утриманням і розвитком ОСОБА_3 займається батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживає разом з ним по вул. Лянгуса, 72, для дитини створені належні умови проживання (а. с. 17, 18).

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_2 встановлена І група інвалідності загального захворювання (а. с. 40). Мати дітей має постійне місце проживання, постійне джерело існування, яке складається з пенсії по інвалідності, соціальної допомоги, аліментів на утримання дітей, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей (а.с. 56-58).

14.07.2015 та 30.03.2016 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення, якими вирішено відібрати у ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повернувши їх матері ОСОБА_2 за місцем її проживання (а. с. 59-60, 61-62).

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 11.03.2015 № 62 затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, 08.07.2006 р. н., ОСОБА_3, 18.07.2008 р. н. та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1, при умові, що він не буде обмежувати права ОСОБА_2, як матері, на виховання та спілкування з дітьми (а. с. 20, 21-22).

Рішенням цього ж виконавчого органу місцевого самоврядування №212 від 14.09.2016 ОСОБА_1 визначено час зустрічей з дочкою ОСОБА_7 щовівторка та щочетверга з 18 до 20 години у присутності матері та кожну другу і четверту неділю місяця з 8 до 18 години без присутності матері.

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 22.03.2017 № 396 затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визначено доцільність змінити місце проживання ОСОБА_3 з батьком, а стосовно ОСОБА_4 попереднє рішення про визначення місця проживання з матірю ОСОБА_2 залишено без змін (а. с. 72, 73-74).

На час розгляду справи судом першої інстанції, малолітня ОСОБА_3 проживала разом з батьком, малолітня ОСОБА_4 - з матірю. В суді апеляційної інстанції батько наполягав на зміні місця проживання лише дочки ОСОБА_6.

Вирішуючи спір про зміну місця проживання дитини, суд першої інстанції не встановив виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про зміну місця проживання малолітніх дочок сторін. При цьому, суд правильно виходив з відсутності правових підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матірю.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову та повернення малолітньої ОСОБА_3 за місцем проживання її матері, суд першої інстанції правильно виходив з того, що батько дитини без згоди матері, з якою на підставі рішення суду визначено місце проживання дитини, змінив її місце проживання, шляхом утримання за місцем свого проживання та правильно послався на норми ч. 1 ст. 162 СК України.

Обставин, визначених ч. 2 ст. 162 СК України, за яких дитина не могла бути повернута до її попереднього місця проживання, а саме створення реальної небезпеки для її життя та здоров'я або що таке повернення суперечитиме її інтересам, позивачем за первісним позовом не доведено.

Факт звернення ОСОБА_1 до поліції з приводу перешкоджання відповідачкою у побаченні з малолітньою ОСОБА_4 згідно з визначеним рішенням органу опіки і піклування порядком ( а.с. 76), не може бути безумовною підставою для зміни місця проживання та передачі малолітньої ОСОБА_4 для проживання з батьком. Тому, доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання батька на кращу можливість надати належні умови для виховання та утримання дітей, зважаючи на інвалідність їх матері, є помилковими, оскільки перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей ( п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»).

Доводи апелянта про те, що мати дітей внаслідок стану свого здоровя та необхідності лікування залишає їх без нагляду та догляду не знайшли свого підтвердження.

Крім того, колегія суддів враховує, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітніх дочок, а також той факт, що місце проживання малолітнього сина сторін за їх згодою визначено з батьком.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи заявника і про те, що він самовільно не змінював місця проживання дітей, оскільки, як правильно врахував суд, батько не заперечував того факту, що дочка ОСОБА_6 фактично проживає разом з ним, не зважаючи на наявність судового рішення про визначення місця її проживання з матірю.

Враховуючи, що у висновку органу опіки і піклування не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дочки ОСОБА_6 з матірю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги такий висновок, який не має наперед визначального значення для вирішення спору (ч. 6 ст. 19 СК України).

Враховуючи малолітній вік дочок сторін, які не досягли десяти років, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом їх думки на правильність ухваленого рішення не впливають. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджуються з Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: