Справа № 382/1270/16-ц Головуючий у І інстанції Литвин Л. І.
Провадження № 22-ц/780/4146/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 20.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі Київської області про стягнення моральної шкоди та судових витрат за апеляційними скаргами Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі Київської області на рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

З врахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на його користь 30 тис. грн моральної та 3657 грн матеріальної шкоди.

Обґрунтував свої вимоги тим, що на виконанні у Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі також Яготинського РВ ДВС ГТУЮ) у Київській області з 29 травня 2013 року знаходився виконавчий лист, виданий на підставі рішення Яготинського районного суду про стягнення на його користь з ОСОБА_4 28350 грн боргу.

Під час виконання рішення державні виконавці неодноразово порушували його права, вимоги чинного законодавства, що встановлено судом під час розгляду його скарг на їх дії та бездіяльність, в звязку з чим рішення тривалий час не виконувалось, було порушено його права власника, так як він не міг користуватися та розпорядитися своїми коштами. Своєчасне невиконання рішення призвело до знецінення присудженої судом суми коштів, та йому довелось витрачати значний час та додавати значні зусилля для її повернення. Він є іноземцем, має труднощі з працевлаштуванням.

Він неодноразово приїздив у м. Яготин для участі у судових засіданнях, призначених за його скаргами на неправомірні дії виконавців, до відділу ДВС, оскільки останні не вживали необхідних заходів для виконання рішення, що негативно впливало на його звичайний ритм життя, він перебував у стресовому, пригніченому емоційному та психічному стані, переживав, нервував, тобто йому була завдана моральна шкода, яку з врахуванням глибини перенесених ним страждань він оцінив у 30 тис. грн. Крім цього, просив стягнути на його користь збитки, завдані витратами на оплату проїзду до м. Яготина для участі у судових засіданнях та до відділу ДВС у загальному розмірі 3657 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто на його користь з Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі Київської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (картка ПАТ КБ "ПриватБанк" № 804400) в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Яготинський РВ ДВС Яготинського ГТУЮ у Київській області та Управління державної казначейської служби України ( далі також УДКСУ) в Яготинському районі Київської області з вказаним судовим рішенням не погодились та подали апеляційні скарги в яких просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому апелянти посилаються: перший - на неповне зясування судом обставин справи та не вірне застосування норм матеріального права; другий на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Позивач, рішення суду не оскаржив та подав свої заперечення на апеляційні скарги, які просив відхилити, а рішення суду просив залишити без змін. В судове засідання він не зявився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджало розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Частинами 1, 3 статті 303 ЦПК України установлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що державні виконавці в порушення вимог закону не вживали для виконання рішення достатніх та необхідних заходів, передбачених законом. При цьому, виконавче провадження більше року було незаконно зупинене, а виконавчий лист неправомірно повертався стягувачу без виконання. З моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення державними виконавцями так і не було зясовано, чи має боржник інше майно, на яке можна звернути стягнення, окрім автомобіля та будинку, а виконавче провадження було закінчено, через виконання рішення суду самим боржником. Порушення закону з боку державних виконавців, їх незаконні дії та бездіяльність призвели до тривалого невиконання рішення суду, в результаті чого права позивача як власника були порушені, останній протягом майже трьох років не міг використовувати належні йому кошти, розпоряджатися ними, витрачав значний час на відновлення порушених прав, неодноразово оскаржуючи дії та бездіяльність відповідача. Все це негативно вплинуло на його звичайний ритм життя, емоційний та психічний стан та не могло не спричинити моральні страждання. У звязку з цим з вини державних виконавців позивача була завдана моральна шкода, яку суд з врахуванням характеру, обсягу страждань позивача, оцінив у 10 тис. грн. Разом з тим, з наведеними висновками районного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається таке.

На виконанні відділу ДВС Яготинського РУЮ знаходилось виконавче провадження № 38157798 в порядку примусового виконання виконавчого листа № 1028/766/12 від 22 квітня 2013 року, виданого Яготинським районним судом Київської області на підставі рішення суду про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 28350 грн.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 2 червня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії державних виконавців Яготинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 стосовно обмеження права скаржника на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та оскарження дій та постанов державного виконавця під час зупинення виконавчого провадження, стосовно повернення виконавчого листа без виконання, а також відносно повноти перевірки наявності майна боржника, на яке можна звернути стягнення, неправомірними. Скасовано постанову державного виконавця Прінька Д.В. від 16 жовтня 2014 року про повернення виконавчого листа стягувачу. В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2015 року залишена без змін ухвала Яготинського районного суду Київської області від 7 серпня 2015 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця ВДВС Яготинського РУЮ та визнано дії державного виконавця Диченко О.М. при виконанні виконавчого провадження № 38157798 неправомірними.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19 червня 2014 року відмовлено у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 квітня 2013 року, оскільки державним виконавцем не встановлено, чи має боржник на праві власності інше майно, крім будинку, не зясовано, чи виконана постанова про розшук автомобіля, що належить боржнику. Крім цього, в поданні не зазначено, який саме спосіб та порядок виконання рішення просить встановити державний виконавець, не зазначено, які саме дії необхідно здійснити стосовно встановлення чи зміни способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року ухвала Яготинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року за скаргою ОСОБА_3 на дії державних виконавців Диченко О.М., Прінька Д.В., начальника відділу ОСОБА_7 та зобовязання вчинити дії, скасована та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 7 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії державного виконавця Диченко О.М. під час виконання виконавчого провадження № 38157798 неправомірними.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 24 лютого 2016 року в задоволенні подання державного виконавця державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою заступника начальника Яготинського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_8 від 05 квітня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1028/766/12, виданого 22.04.2013 Яготинським районним судом Київської області закінчено, в звязку з фактичним виконанням боржником судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, зі змінами, судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 58 цього ж кодексу, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено перед судом належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме, щодо розміру заподіяної йому моральної шкоду.

Суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, однак, хоча по справі за клопотанням позивача і була призначена судово-психологічна експертиза, ним не було виконано вимог експерта та не надано до суду додаткових матеріалів на підтвердження факту наявності страждань, ступеню психологічного травмування, ступеню та якості спричинених страждань, через що проведення експертизи виявилося неможливим. Інших клопотань щодо встановлення вказаних фактів позивачем заявлено не було.

Розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів, дійшла висновку, що позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, тому, в задоволенні позову слід відмовити.

За такого, рішення місцевого суду, в частині задоволення позовних вимог, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, має бути скасоване з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Крім того, поданій справі районним судом було допущено порушено норми цивільного і процесуального права, що є підставою для скасування рішення районного суду, передбаченою п. 4) ч 1. ст. 309 ЦПК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).

Зазначений Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) у межах бюджетних призначень за рішенням суду в розмірі, що не перевищує суми реальних збитків.

Виконання рішення про стягнення, крім того, здійснюється згідно з Порядком Державною казначейською службою України в порядку черговості за відповідним кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та кодом функціональної класифікації видатків та кредитування бюджету, а не стягненням безпосередньо з Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі Київської області як боржника за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку.

Окрім того, стягнувши на користь позивача з цього відповідача кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, районний суд фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідач просив стягнути моральну шкоду з Яготинського РВ ДВС ГТЮ у Київській області.

Крім наведеного, не було районним судом залучено до участі у справі також державних виконавців, питання про права і обовязки яких було вирішено судом.

Тому, рішення суду в частині задоволення позову, на підставі п. п. 2), 4) ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позову. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2), 4) ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі Київської області задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення.

У задоволені позов ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

ОСОБА_2