АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщення, вселення,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, стягнення моральної шкоди. Посилаючись на те, що 15.04.1981року згідно ордеру № 6936 її родина (ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2) отримали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у якій вони були зареєстровані та проживали однією родиною.Вказала, що її син ОСОБА_2, замінивши 04.05.2016 року замки у вхідних дверях, чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, вона позбавлена можливості проживати в ній, тому просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартиро, вселити їїдо вказаної квартири та стягнути з відповідача на її користьморальну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Справа № 755/12644/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/5175/2017
Головуючий у суді першої інстанції:Н.Є. Арапіна
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщення, вселення задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_4 шляхом вселення її в квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у даній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильну оцінку доказів зібраних по справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення помилково застосував до даних правовідносин положення ст. 156 ЖК України та помилково зазначив, що ОСОБА_4 є членом сім'ї власника квартири, має право користуватися та володіти спірною квартирою, оскільки будь -яких стосунків позивач та відповідач не підтримують та не ведуть спільного господарства. Вказав на те, що ОСОБА_4 власником спірної квартири ніколи не була, на час приватизації квартири зареєстрована в ній не була. Зазначив, що позивач була зареєстрована у спірній квартирі у 2011 році не як член родини, а тимчасово на підставі усної домовленості. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 та до 2015 року позивач у спірній квартирі не проживала, будь -яких доказів того, що після розірвання шлюбу вона поновлювала свої стосунки з колишнім чоловіком відсутні. А тому вважає, що ОСОБА_4 не має права користування та на проживання у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, заочне рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Положеннями статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цимприміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 2 статті64 Житлового кодексу Українивстановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 серпня 1977 року Центральним палацом одруження м. Київ між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис № 3611 (а.с.46).

Від шлюбу у них народилася дитина - син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.17).

13 грудня 1990 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 (а.с.46).

15 квітня 1981 року згідно ордеру № 6936 ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» № 441 від 27.07.2016 року у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 2011 року), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 1981 року), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 2004 року), та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 2011 року). Також у довідці зазначено, що померлий ОСОБА_5 був власником особового рахунку на цю житлову площу (а.с. 9).

Згідно акту Житлово-експлуатаційної дільниці № 405 від 16 листопада 2015 року ОСОБА_4, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно інформаційної довідки КВ - 2016 №16898 від 28.04.2016 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_9 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 07.03.2007 року (розпорядження № 70-965). Свідоцтво про право власності в матеріалах справи відсутнє, позивач пояснює, що воно у неї відсутнє, відповідач пояснює, що свідоцтвом протиправно, на його думку, заволоділа його мати - ОСОБА_4, але сторони по справі не заперечують того, що власниками квартири в рівних частках є ОСОБА_2, його неповнолітній син ОСОБА_11 та власником був його батько ОСОБА_5, який помер і після його смерті відкрилась спадщина. Відповідач пояснив суду, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, як спадкоємиць першої черги за законом. ОСОБА_4 не є спадкоємцем померлого ОСОБА_5

Так, заявляючивимоги про зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення, позивач надала заяву від 16 травня 2016 року адресовану Дніпровському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з вимогами про негайне вжиття заходів для захисту прав та інтересів, щодо проживання в оселі, а також припинення протизаконного перебування ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, за ч. 2 ст. 173-2КУпАПнаправлено до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві для доопрацювання (а.с.7).

Листом слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22 грудня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0016879 триває, проводяться всі слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин події (а.с. 11).

Згідно інформаційного листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27 травня 2016 року, заява ОСОБА_4 з приводу протиправних дій ОСОБА_2, а саме позбавлення доступу до житла, зареєстрована за вх. № К-2409 від16 травня 2016 року та за даним фактом проведено перевірку (а.с.6, 8,10).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, встановивши, що ОСОБА_4 є членом сім'ї власника квартири - ОСОБА_2(є його матір'ю), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який перешкоджає їй користуватися даною квартирою. Таким чином, у сторін по справі є спільні права та обов'язки щодо права користування спірною квартирою. Зазначене також знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції та стороною відповідача не спростовано. У 2011 році позивач, за згодою співвласників квартири (як ОСОБА_2 так і ОСОБА_5.), була зареєстрована в ній і тим самим їй було надано співвласниками квартири право користування нею. Та обставина, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб у 1990 році, що ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_14 з 30.12.1994 року по 06.03.2001 року, посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 перебувала певний період у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_15 та тривалий час не проживала у спірній квартирі не свідчать про те, що у неї відсутнє право користування даною квартирою, оскільки таке право було надано їй співвласниками квартири у 2011 році після її реєстрації в квартирі і зазначеного права користування квартирою позивач не позбавлена.

Наявність спору між сторонами, яка полягає у перешкоджанні відповідачем у проживанні позивачу у спірній квартирі підтверджується наявними у матеріалах справи доказами у тому, що позивач зареєстрована у визначеному законом порядку у спірній квартирі та не може вселитися до неї у результаті протиправних дій відповідача, а тому вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні спірним житлом, вимога про її вселення до спірної квартири відповідають положенням закону, а порушене право користування житловим приміщеням - відновленню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів того, що ОСОБА_4 є членом родини власника квартири колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються доказами наявними у матеріалах справи. Належних чи допустимих доказів на підтвердження зворотного у розпорядження апеляційного суду стороною відповідача не надано.Саме по собі припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє ОСОБА_4 права користування даним приміщенням, оскільки воно є зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем її проживання.

За таких обставин, суд правильно встановив обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача щодо користування спірною квартирою.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про усунення перешкод у користуванні правом власності ОСОБА_4 шляхом вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, помилково не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 не є власником квартири АДРЕСА_1, лише зареєстрована в ній, а тому захисту підлягає виключно порушене її право користування спірним житлом.

Суд на зазначені вимоги закону не звернув увагу і безпідставно у мотивувальній та резолютивній частинах зазначив про те, що захисту підлягає право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду в цій частині необхідно змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року посилання суду на усунення перешкод у користуванні правом власності ОСОБА_4 В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року посилання суду на усунення перешкод у користуванні правом власності ОСОБА_4.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: