Справа № 374/101/17 Головуючий у І інстанції Потапенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/4582/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 47 25.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Коцюрби О.П.,

при секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним акта обстеження умов проживання служби у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що 14 січня 2016 року службою у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області було складено акт обстеження умов проживання за заявою ОСОБА_3, на підставі якого органом опіки та піклування Деснянської районної адміністрації в місті Києві було надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не з ним, а з його матір'ю - ОСОБА_3, яка не має місця проживання.

Позивач вважав, що акт від 14 січня 2016 року зфальсифіковано працівниками служби у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради. У разі скасування акту служби у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області буде проведено повторний розгляд справи про визначення місця проживання дитини позивача ОСОБА_2 та відновлено його порушене право на участь у вихованні дитини. Зазначав, що доказом фальсифікації складеного акту від 14 січня 2016 року є відповідь Ржищівського будівельного коледжу, у якій зазначено, що ОСОБА_3 від 30 листопада 2013 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Позивач зазначав, що спірний акт складено з порушенням п.72 постанови КМУ №866 від 24 вересня 2008 року "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язані з захистом прав дитини", а тому він підлягає скасуванню.

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування висновку та зобов'язання вчинити дії.

Крім того, позивач вказував на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому вони регламентовані СК України і даний спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на ст.ст.19, 126, 246 СК України позивач просив визнати незаконним акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, складений комісією у складі: начальника ССДС - ОСОБА_7, головного спеціаліста ССДС - ОСОБА_8 та директора ЦСССДМ - ОСОБА_9

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 02 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, виданий службою у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області носить описовий характер, а тому ніяким чином не порушує права та не створює правових наслідків для позивача та його малолітнього сина.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, складеного комісією у складі начальника ССДС - ОСОБА_7, головного спеціаліста ССДС - ОСОБА_8 та директора ЦСССДМ - ОСОБА_9, встановлено, що на підставі заяви громадянки з метою перевірки умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, було обстежено умови проживання та встановлено, що за цією адресою проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (мати), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько), ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, (син). ОСОБА_6 за місцем проживання не виявлено. На час перевірки умови проживання задовільні і створені умови проживання для малолітніх дітей. Негативних проявів і порушень прав дитини не виявлено (а.с.7).

Згідно інформації №2-506/17 від 19 січня 2017 року, наданої Ржищівським будівельним коледжом, встановлено, що ОСОБА_3 проживала у гуртожитку коледжу у період від 13 вересня 2010 року до 30 листопада 2013 року. На час видачі довідки ОСОБА_3 у гуртожитку не проживала.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини №102/03/31-5101 від 6 червня 2016 року Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3

Актом обстеження умов проживання від 19 липня 2017 року встановлено, що комісією було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 липня 2017 року встановлено, що комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно з актом обстеження житлового приміщення на предмет проживання у ньому громадян від 19 липня 2017 року встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_10, ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_11

ОСОБА_3 проживала в даній квартирі в період від вересня 2010 року до листопада 2013 року, і від листопада 2015 року по даний час.

Факт проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 підтвердили сусіди своїми підписами.

Відповідно до копії договору користування житловим приміщенням від 1 січня 2017 року встановлено, що договір на проживання у гуртожитку укладено між Ржищівським будівельним технікумом та ОСОБА_12

Згідно пояснюючої записки ОСОБА_3 встановлено, що вона працює в місті Києві, у зв'язку з роботою чотири дні на тиждень проживає у квартирі своєї сестри в місті Києві, а три дні проживає в місті Ржищеві разом зі своїм сином та колишнім чоловіком.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, яке набрало законної сили, було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року було залишено без змін рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року. Зазначеними судовими рішеннями у мотивувальних частинах надано оцінку оспорюваному акту обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року як одного із доказів у цивільній справі щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Згідно поданих сторонами доказів суд вірно зазначив, що висновок Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року ґрунтується не лише на оспорюваному акті обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 14 січня 2016 року.

Відповідно до ст.ст.19, 165 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, отриманих у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Законом передбачено, що орган опіки і піклування можна вважати попередньою ланкою розв'язання спору між батьками щодо дитини, та за результатами цього розгляду він приймає рішення.

Дане положення передбачене ч.ч.1, 2 ст.19 СК України, згідно з якою у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Відповідно до Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, Комісія з питань захисту прав дитини (далі - комісія) є консультативно-дорадчим органом. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", "Про освіту", "Про соціальні послуги", "Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю", Конвенцією ООН про права дитини, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, як вірно зазначив суд, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд першої інстанції вірно вважав, що у даному випадку акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, виданий службою у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області може слугувати лише доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами в порядку ст.212 ЦПК України і прийшов до правильного висновку, що акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, виданий службою у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області носить описовий характер, а тому ніяким чином не порушує права та не створює правових наслідків для позивача та його малолітнього сина. Отже, оспорюваний акт служби у справах дітей та сім'ї від 14 січня 2016 року не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований в окремому судовому провадженні в цивільній справі.

На підставі викладеного, суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволенню не підлягали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

О.П. Коцюрба