Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж», третя особа - первинна профспілкова організація викладачів та співробітників Державного вищого навчального закладу «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» Вільної профспілки освіти і науки України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Державного вищого навчального закладу «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 січня 2017 року, додаткове рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з1995 року вона працювала у Державному вищому навчальному закладі «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» (далі - ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж»), у тому числі з 1998 року на посаді викладача філологічних дисциплін.

Наказом відповідача від 1 вересня 2016 року № 57/2 вона була звільнена з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначала, що під час вручення їй попередження про зменшення педагогічного навантаження з 732 до 727 годин з 1 вересня 2016 року вона не підписала його і рекомендувала керівництву коледжу погодити таке навантаження з профспілковим комітетом, членом якого вона є. Відповідач без попередньої згоди з первинною профспілковою організацією викладачів та співробітників ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» Вільної профспілки освіти і науки України не мав права змінювати умови трудового договору та відповідно звільняти її з роботи.

Отже, вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_4 просила визнати недійсним та скасувати наказ від 1 вересня 2016 року № 57/2 про звільнення з роботи і поновити її на посаді викладача філологічних дисциплін ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» з 1 вересня 2016 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 вересня 2016 року по день ухвалення судом рішення у справі і 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано наказ директора ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» від 1 вересня 2016 року № 57/2 про звільнення ОСОБА_4 з 1 вересня 2016 року з посади викладача філологічних дисциплін у зв'язку з відмовою від продовження роботи через зміну істотних умов праці. Поновлено ОСОБА_4 на посаді викладача філологічних дисциплін ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж». Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 17 256 грн 03 коп. та 1 тис. грн на відшкодування моральну шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді викладача філологічних дисциплін ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж».

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДВНЗ «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 220, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про підставність і доведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог в частині визнання незаконним наказу і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і частково відшкодування моральної шкоди, виходячи із того, що зменшення педагогічного навантаження позивача на 2016 - 2017 навчальний рік до початку навчального року без зменшення тарифної ставки (окладу), не є зміною істотних умов праці у розумінні ст. 32 КЗпП України. Виходячи із цього, звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося незаконно і вона підлягає поновленню на роботі, зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодуванням моральної шкоди, оскільки порушення її законних прав призвело до моральних страждань.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Кам'янець-Подільський індустріальний коледж» відхилити, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 січня 2017 року, додаткове рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: