Справа № 146/1043/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" жовтня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 4,5121 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 14 березня 2003 року; із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (житловий будинок належить на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 12 грудня 1988 року на ім»я ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2); із майнового паю в розмірі 2719 грн. посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 виданого 23 листопада 2004 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області; із майнового паю в розмірі 12788 грн. посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3 виданого 6 березня 2013 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області.

Даний позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району помер ОСОБА_4, який доводився ОСОБА_2 батьком.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної ділянки площею 4,5121 га, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, майнових паїв в розмірі 12788 грн та 2719 грн., житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 належного покійному ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 12 грудня 1988 року на ім»я ОСОБА_5.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 є спадкоємцем батька за законом.

По питанню оформлення спадщини законний представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Томашпільської державної нотаріальної контори щодо вирішення питання про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов визнає.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4.

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив..

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради № 146 від 28 серпня 2017 року, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 14 березня 2003 року, із земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_4 виданого 14 березня 2003 року, житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, майнового паю, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського товариства серії НОМЕР_2 та майнового паю, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського товариства серії НОМЕР_3. Після смерті баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв»язку з тим, що батько ОСОБА_4 помер ( не отримав державного акта), залишився державний акт НОМЕР_5 виданий 14 березня 2003 року на ім»я ОСОБА_5.

Спадкоємцями зазначеного майна за законом залишилися доньки спадкодавця ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_2(а.с.11).

Як вбачається з свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.46).

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 грудня 2010 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М. ОСОБА_4, який проживає в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 успадкував земельну ділянку площею 2,6037 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 48).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а.с.8).

Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, даний документ видано Томашпільською районною державною адміністрацією ОСОБА_4, який проживає в с.Олександрівка на підставі розпорядження Томашпільської районної адміністрації від 4 лютого 2003 року є власником земельної ділянки площею 4,5121 га у межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області; цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_2 виданого 23 листопада 2004 року ОСОБА_4 належить майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства селянської спілки «Світанок» с.Олександрівка Томашпільського району у розмірі 2719 грн. та як вбачається з свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_3 виданого 6 березня 2013 року ОСОБА_4 належить майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства селянської спілки «Світанок» с.Олександрівка Томашпільського району у розмірі 12788 грн ( а.с.45).

Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності виданого 12 грудня 1988 року на домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 (а.с.25).

Згідно довідки про показники об'єкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 172 від 27 жовтня 2017 року, відповідно до проведеної інвентаризації від 20 липня 2011 року, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою в АДРЕСА_1 має такі показники: загальна площа 81,15 кв.м., житлова площа 37,4. Право власності зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.63)

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно вимог ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 18 серпня 2017 року на заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.47).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Так, відповідно норм пунктів 5.1 та 5.2 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», при втраті (псуванні) державного акта на землю відповідний дублікат міг видатися лише власнику або землекористувачу. Тобто, видача дубліката державного акту спадкоємцеві не передбачена. Спадкоємці не можуть отримати дубліката державного акта на померлого власника. В такому разі потрібно звертатися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 08 вересня 2017 року на запит суду від 31 серпня 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена за № 22/2014 за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось (52-55).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Згідно п. 3.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2011 року (в редакції від 11.03.2006) технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди.

Технічна інвентаризація збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд проводиться з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна» технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і містить основні відомості про нього (місцезнаходження, склад, технічні характеристики, план та опис об'єкта, наявність самочинного будівництва, перепланування тощо). Технічна інвентаризація може бути проведена за заявою замовника будівництва, власника чи користувача об'єкта нерухомого майна або об'єкта незавершеного будівництва.

Тобто, технічний паспорт - це документ який засвідчує наявність чи відсутність об'єкта нерухомості, його технічні характеристики та опис, наявність якого є обов'язковою.

Згідно копії технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1, належний ОСОБА_5, зареєстровано житловий будинок «А», веранда «а», сарай «Б», погріб «Г», огорожа 1(а.с.36-37).

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано дані позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 4,5121 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 14 березня 2003 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із майнового паю в розмірі 2719 грн. посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 виданого 23 листопада 2004 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із майнового паю в розмірі 12788 грн. посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3 виданого 6 березня 2013 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (житловий будинок належить на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 12 грудня 1988 року ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2).

Судові витрати залишити за позивачем .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Пилипчук