Справа № 363/293/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3224/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 15.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Приходька К.П., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частки в натурі із спільної часткової власності, припинення спільної часткової власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі та встановлення права приватної власності , -

встановила:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково, поділено в натурі між співвласниками нежитлове приміщення за адресою: Київська область, м. Вишгород, проспект Т. Шевченка, 2-г.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про розяснення зазначеного вище судового рішення відповідно до ст.221 ЦПК України, яку мотивувала тим, що для неї є незрозумілим спосіб виконання рішення суду в частині виділення ОСОБА_2 106,87 кв.м. (торгівельний зал-приміщення №1) в натурі із загального залу, оскільки лінія розділу між співвласниками не визначена, а технічної можливості виділення (поділу) в натурі частки майна зі спільної часткової власності зі збереженням стіни в торговій залі не існує.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду посилаючись на порушення судом норм процесуального права та направити заяву до суду першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом при ухваленні рішення по суті спору узято за основу варіант розподілу в натурі майна між співвласниками відповідно до схеми №2 висновку експерта, однак виходячи з варіанту поділу приміщення, зазначеного судом, судом є незрозумілим де проходить лінія розмежування між спірними приміщеннями та яка в неї конфігурація, хоча у висновку експерта такі дані були зазначені.

Разом з тим відмовляючи у роз»ясенні судового рішення, суд не дав жодної оцінки цим обставинами, обмежившись загальними фразами про чіткість і зрозумілість судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про розяcнення рішення суду, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для такого розяснення, оскільки не вбачається перешкод в його реалізації.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

У п. 21 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року № 14 Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

У відповідності до права власності на 2/3 частини виділено в натурі у власність ОСОБА_2 2/3 частини нежитлового приміщення що знаходяться за адресою: Київська область, м. Вишгород, проспект Т. Шевченка, 2-г, що складається із нежитлових приміщень №417, а саме: приміщення №1 торговий зал загальною площею 106,87 кв.м., приміщення №2 підсобне загальною площею 25,5 кв.м., приміщення №3 вбиральня загальною площею 5,40 кв.м., приміщення №4 вбиральня загальною площею 2,90 кв.м., загальна площа становить 140,67 кв.м.

Право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ці приміщення припинено.

У відповідності до права власності на 1/3 частину виділено в натурі у власність ОСОБА_3 1/3 частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, пр. Т. Шевченка, 2-г, що складається із нежитлових приміщень №417, а саме: приміщення №5 підсобне загальною площею 7,40 кв.м., приміщення №6 підсобне загальною площею 6,90 кв.м., приміщення №7 коридор загальною площею 4,80 кв.м., приміщення №8 торговий зал, загальною площею 49,53 кв.м., приміщення №9 кладова, загальною площею 1,70 кв.м., загальна площа становить 70,33 кв.м.

Право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ці приміщення припинено.

Як вбачаться з матеріалів справи, судом при ухваленні рішення по суті спору узято за основу варіант розподілу в натурі майна між співвласниками відповідно до за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1670 від 23 березня 2016 року ( а.с. 124-151, т.3), однак у судовому рішення не зазначено про необхідність будівельно-ремонтних робіт при такому поділі в натурі, зокрема демонтажу існуючої та влаштуванням нової перегородки між торговими залами №№ 1 та 8 , про що зазначав експерт т ( а.с.145-146, т.3)

Як наслідок, судове рішення є незрозумілим, зокрема, де проходить лінія розмежування між спірними приміщеннями та яка в неї конфігурація.

Відмовляючи у роз»ясенні судового рішення, суд не дав жодної оцінки цим обставинами, обмежившись загальними фразами про чіткість і зрозумілість судового рішення, фактично, усунувшись від вирішення даної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

При цьому суд першої інстанції не врахував, що внаслідок нероз»ясенення судвого рішення виникають труднощі у його виконанні, разом з тим, виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності, без належної реалізації якої втрачається сенс попередньої діяльності суду і судовий процес захисту прав громадян є незавершеним.

За таких обставин доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування ухвали і передачі заяви про розяснення рішення суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про розяснення рішення суду направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді