Справа № 161/5305/17
Провадження № 2/161/2210/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.Позов мотивував тим, що 23 грудня 2016 між ним та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір № ВD-73, згідно якого позивач доручає, а відповідач зобовязується виконати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових конструкцій, за цінами виконавця. В його присутності працівники відповідача ФОП ОСОБА_4 зробили відповідні заміри вікон в його квартирі. Зазначає, що є людиною похилого віку і погано бачить, тому погодився з їхніми замірами, так як працівники запевнили в правильності таких замірів. На виконання умов договору дав завдаток в розмірі 11400 грн. Крім того, ФОП ОСОБА_4 назвала себе регіональним представником ТОВ «Завод Стеко». В подальшому звернувшись до третіх осіб, для встановлення достовірності даних записаних у договорі, вияснилось, що загальна площа вікон підрахована не правильно, а саме замість 5,825 кв.м., зазначено 14,3 кв. м. Таким чином, і ціна вказана в договорі є завищеною. Такі дії відповідача ФОП ОСОБА_4 вважає шахрайськими та звернувся до неї з метою розірвати вказаний договір та повернути внесену суму авансу. Однак, на його скарги відповідач не відреагувала, а лише повідомила, що авансові кошти відправила до ТОВ «Завод Стеко» і саме цей завод затверджує якість та ціну її послуг. Також, вважає, що зазнав моральних страждань, оскільки будучи людиною похилого віку, змушений був звертатися у відповідні органи за захистом свої порушених прав. На підставі наведеного, просить суд, розірвати договір № ВD-73 від 23.12.2016 року, укладеного між ним та ФОП ОСОБА_4, стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_4 аванс у розмірі 11400 грн., стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Завод Стеко» солідарно моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Додатково суду пояснила, що відповідач ОСОБА_4 перебуває в розшуку, щодо неї проводяться слідчі дії, у звязку з її шахрайськими діями.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у їх відсутності та письмові заперечення проти позову від відповідачів на адресу суду не надходили.

Представник третьої особи Головного управління Держспоживслужби у Волинській області позовні вимоги позивача підтримав. Не заперечив проти постановлення заочного рішення. Зазначив, що у Держспоживслужбі на даний час розглядається скарга ОСОБА_3 на неправомірні дії ФОП ОСОБА_4

За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Згідно вимог ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.525 даного Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір, згідно умов ОСОБА_3 (замовник) доручає, а ФОП ОСОБА_4 (виконавець) зобовязується виконати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових конструкцій, за цінами виконавця. Умовами договору було визначено вартість товару в розмірі 24450,60 грн. та строк виконання замовлення 50 робочих днів після сплати вартості замовлення. (а.с. 10).

На виконання умов договору, в частині оплати вартості товару позивачем було сплачено кошти в якості попередньої оплати в розмірі 11400 грн. Відповідачем кошти в зазначеному розмірі отримано, що підтверджується особистим підписом в договорі.

В судовому засіданні встановлено, що в договорі неправильно було зазначено заміри пройомів, в яких планується заміна, а саме зазначено 14,3 кв. м., замість 5,825 кв. м., що значно завищує загальну суму вартості виробів.

З даного приводу ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_4 з вимогою розірвати даний договір та повернути суму сплаченого завдатку та написав відповідну заяву, однак письмової відповіді так і не отримав. Крім того, ФОП ОСОБА_4 категорично відмовилася від повернення коштів, мотивуючи це тим, що Договір можна переписати.

Відповідно до ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1). До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч.3).

Згідно з ч. 2 ст. 867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Оскільки, до Договору були внесені недостовірні дані, у позивача зявилося право вимагати розірвання договору побутового підряду.

Крім того, при укладанні Договору ФОП ОСОБА_4 надала недостовірну інформацію про виробника, а саме представляючись регіональним представником ТОВ «Завод Стеко» не надала підтверджуючої інформації про своє представництво. Крім того, на офіційному сайті ТОВ «Завод Стеко» такого регіонального представника як ФОП ОСОБА_4 немає.

Згідно п. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання.

Із повідомлення ГУ Національної поліції у Волинській області № 2049/01/24/1-2017 від 22.03.2017 року, вбачається, що в слідчому відділі Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами в сумі 11400 грн. Досудове слідство на даний час триває. Також в даному повідомленні зазначено, що в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення зареєстровані звернення трьох громадян щодо здійснення діяльності ФОП ОСОБА_4 (а.с. 18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ФОП ОСОБА_4 фактично проводить агресивну підприємницьку діяльність, перешкоджаючи позивачу розірвати договір з огляду на внесення нею недостовірних даних до Договору.

Частина 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 869 ЦК, замовник має право вимагати розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків, якщо внаслідок неповноти або недостовірності інформації, отриманої від підрядника, був укладений договір на виконання робіт, які не мають тих властивостей, які мав на увазі замовник.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору ВD 73 від 23.12.2016 року та повернення сплаченого завдатку в розмірі 11400 грн., є доведеними, та згідно норм чинного законодавства підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди солідарно з ФОП ОСОБА_4С та ТОВ «Завод Стеко» у розмірі 10000 грн. то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Та може полягати, зокрема у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, інших цивільних прав…»

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій ФОП ОСОБА_4 щодо введення позивача в оману при укладанні Договору, останній зазнав моральних страждань, які полягають у тому, що будучи людиною похилого віку позивач змушений був витрачати час на звернення до відповідних органів за захистом порушених прав, що призвело до певних душевних хвилювань.

Так, позивачу завдана шкода з вини відповідача ФОП ОСОБА_4, у звязку з небажанням останньої розірвати договір та повернути сплачену суму завдатку, а тому, позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Проте, суд вважає, що розмір позовних вимог ОСОБА_3 є завищеним та належними та припустимими доказами не підтверджений.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд, приймає до уваги характер незаконних дій відповідача, глибину фізичних та душевних страждань позивача, тривалість порушених прав, його вік та стан здоровя, конкретні обставини справи спричинення шкоди, і, з врахуванням всіх обставин справи, вважає, що з відповідача в користь позивача, слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн., що буде відповідати засадам виваженості, розумності та справедливості.

Крім того, суд вважає, що моральну шкоду на користь позивача слід стягнути виключно з ФОП ОСОБА_4, оскільки належних доказів того, що ТОВ «Завод Стеко» є виробником продукції та належним відповідачем по справі, позивачем та його представником суду не надано.

Рекламна листівка ТОВ «Завод Стеко», яка була надана позивачу відповідачем ФОП ОСОБА_4, не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності будь-яких правовідносин як між позивачем та ТОВ «Завод Стеко», так і між відповідачем ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Завод Стеко».

Тобто, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Завод Стеко» слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Таким чином, проаналізувавши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати, за подання позову майнового характеру 1% ціни позову. Тобто, при подачі даного позову позивачу ОСОБА_3 необхідно було б сплатити 640 грн. за кожну вимогу немайнового характеру та 640 грн. за вимогу майнового характеру.

Оскільки позивач за даною категорією справ на момент звернення до суду від сплати судового збору був звільнений на підставі ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати по справі в дохід держави слід стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_4

На підставі ст.ст. 22, 23, 533, 612, 625, 651, 865, 866, 1213 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10.11, 58-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір ВD-73 від 23.12.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аванс, сплачений за договором ВD-73 від 23.12.2016 року у розмірі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1920 (тисяча девятсот двадцять) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5