Справа № 461/1900/17 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/3418/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6, в інтересах боржника ОСОБА_4, звернувся в суд із заявою про скасування тимчасового обмеження боржника, ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 про скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обмеження у праві виїзду за межі України порушує права апелянта, передбачені ст.ст. 3, 8, 33 та 55 Конституції України, а також ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що судом першої інстанції не надана належна оцінка відповідності обмеження прав ОСОБА_2 меті і результатам такого обмеження, а тому їх слід скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з положень ЦПК України, який не передбачає вирішення саме судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст.377-1 ЦПК України, у відповідності з якою питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з п.2 ст.6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У разі врегулювання боргових зобовязань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Отже, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» 2404919 грн. за кредитним договором №86707С40 від 08.11.2007 року та 1820 грн. судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, в інтересах боржника ОСОБА_2, звернувся до суду зі заявою про скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, обгрунтовуючи заяву тим, що ОСОБА_2 має дозвіл на постійне проживання на території ОСОБА_7 і саме там має можливість заробляти кошти та сплачувати їх частину на виконання рішення суду.

З часу ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2404919.77 грн., ним сплачено лише 2406.00 грн., в решті рішення суду залишилось невиконаним.

А відтак, з врахуванням того, що встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2014 року обмеження у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2011 року, може бути скасоване за умови виконання боргових зобов»язань, ні ОСОБА_2, ні його представником не надано доказів виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2011 року суду, а також з врахуванням того, що вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ЦПК не передбачає, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_8