Провадження № 4-с/369/18/17
УХВАЛА

Іменем України

15.06.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Потоцька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити дію, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що за виконавчим листом по виконанню рішення суду державним виконавцем відкрито виконавче провадження у серпні 2011 року. У ході виконання вони неодноразово зверталися до державного виконавця щодо організації виконання рішення суду. Разом з тим, на час подачі скарги державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо реального виконання судового рішення. Оскільки державний виконавець не використав всіх прав, наданих йому законом для виконання судового рішення, тому його бездіяльність є незаконною. Натомість державним виконавцем 24 листопада 2016 року було прийнято постанову про повернення виконавчого листа без виконання.

Просив суд скасувати постанову про повернення виконавчого документу без виконання від 24 листопада 2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області; зобовязати Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області винести постанову про відновлення виконавчого провадження та провести виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У судове засідання представник ПАТ «Державний ощадний банк України» не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги скарги підтримав.

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області та ОСОБА_1 не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи, пояснень або заперечень до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, доводи скарги суд вважає, що скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року, чинного на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

При розгляді скарги встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2011 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 18 233,73 грн.

27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист за рішенням суду.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області від 22 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюються гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року, чинного на час проведення виконавчих дій по даному провадженню) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року, чинного на час проведення виконавчих дій по даному провадженню) визначені обов'язки і права державних виконавців. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; розяснює права та обовязки сторін; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; тощо.

З поданої постанови про повернення виконавчого документу стягувану вбачається, що після відкриття провадження державним виконавцем направлено запити щодо зясування наявності доходів, відкритих рахунках в банківських установах, наявності рухомого та нерухомого майна. Вжитими заходами було встановлено наявність транспортного засобу, на який державним виконавцем накладено арешт.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 24 листопада 2016 року виконавчий лист №2-1985 повернутий стягувану на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права та свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 17 березня 2017 року витребувано у Києво-Святошинському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області копію матеріалів виконавчого провадження.

Дана ухвала була отримана представником Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області 21 квітня 2017 року. Але залишилась без виконання. Також суду не повідомлено про причини невиконання ухвали суду про забезпечення доказів.

З оскаржуваної постанови не можливо встановити коли саме державним виконавцем направлялись відповідні запити, на яку дату була отримана інформація, тощо. У разі направлення запитів в 2011 році, чи перевірялись повторно державним виконавцем отримана інформація, зважаючи на тривале виконання судового рішення з 2011 по 2016 рік.

Також суд без надання належних та допустимих доказів критично оцінює зазначення в оскаржуваній постанові про наявність арешту та не розшук автомобіля, оскільки не можливо перевірити коли накладався арешт та коли перевірялось, чи перевірялась інформація про розшук автомобіля, зважаючи на тривале виконання судового рішення.

Крім того, представником стягувача 11 лютого 2016 року направлено державному виконавцю клопотання щодо направлення запитів для встановлення майнового стану боржника. Доказів щодо розгляду даного клопотання представником Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області суду не надано.

Оскільки матеріали виконавчого провадження на вимогу не надано, не подані заперечення, тому не можливо перевірити коли та які виконавчі дії були вчинені виконавцем, направлених на виконання рішення суду, та їх обсяг, достатність, тому суд вважає доводи скарги обґрунтованими щодо неправомірності прийнятої постанови про повернення виконавчого листа та в цій частині задовольняє вимоги.

Враховуючи те, що на даний час суд лише вирішив питання про скасування постанови виконавця, але суди не наділені повноваженнями державного виконавця, а лише перевіряють правильність та повноту вчинення виконавчих дій, державним виконавцем ще не відмолено у прийнятті постанови про відновлення провадження, тому вимоги скарги щодо зобовязання прийняти постанову про відновлення виконавчого провадження та проведення виконавчих дій підлягають задоволенню частково.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 №14, інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 223, 368, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити дію - задоволити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 24 листопада 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві по ВП №28311282.

Зобовязати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області організувати виконання по виконавчому листу №2-1985, виданого 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, по виконавчому провадженню №28311282 в порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

У решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич