УХВАЛА іменем україни
21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошових коштів.

Постановою державного виконавця Генічеського районного ВДВС ГТУЮ від 27 травня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису.

Позивач зазначав, що виконавчий напис вчинено з порушенням положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису - за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Позивач указував, що про наявність спору між ним та відповідачем стосовно договору позики, щодо якого вчинено виконавчий напис, свідчить ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, якою відкрито провадження у справі за його позовом про визнання договору позики недійсним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати виконавчий напис від 26 лютого 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 54, таким, що не підлягає виконанню; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано виконавчий напис від 26 лютого 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 54, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., зареєстровано в реєстрі за № 427, за умовами якого останній позичив у відповідача терміном з 01 квітня 2013 року до 01 квітня 2015 року включно, без сплати відсотків за користування, грошові кошти в сумі 156 тис. грн, що еквівалентно 19 300 доларів США станом на день повернення боргу.

Відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. від 26 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 54, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню невиплачені в термін на підставі договору позики грошові кошти у розмірі: 525 318 грн 98 коп. - сума позики, термін повернення якої настав 01 квітня 2015 року, 95 346 грн 90 коп. - пеня, 7 700 грн - витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису, всього: 627 764 грн 88 коп.

На підставі вказаного виконавчого напису, 27 травня 2016 року старшим державним виконавцем Азаренко А.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що строк виконання зобов'язання позивача щодо повернення грошових коштів відповідачу закінчився. ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав через невиконання позивачем зобов'язання, доказів про існування спору позивач суду не надав, обставини, які б свідчили про порушення вимог законодавства, не довів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що будь-які документи, які б підтверджували існування заборгованості на дату вчинення виконавчого напису, нотаріусу не надавалися, а нотаріус не направляв боржнику листи з вимогою повернути борг і наступного дня - 26 лютого 2016 року вчинив виконавчий напис. За вказаних обставин, та посилаючись ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, апеляційний суд вважав, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не перевірив наявності у заявника документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Застосовуючи у спірних правовідносинах Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, апеляційний суд не звернув уваги на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису Інструкція втратила чинність.

Разом із тим, п. 283 вказаної Інструкції, на порушення якого нотаріусом посилався апеляційний суд, та що за змістом аналогічний п. 2.3 гл. 16 чинної Інструкції, містить вимоги щодо вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Посилаючись на недотримання вказаного порядку вчинення виконавчого напису, апеляційний суд не врахував, що спірні правовідносини виникли з невиконання зобов'язань за договором позики, до вчинення виконавчих написах на яких законодавством не висувається вимог щодо надсилання боржнику відповідних вимог, та дійшов помилкового висновку про порушення нотаріусом вимог законодавства.

Між тим, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України правильно визначився із правовідносинами та нормами матеріального права, що підлягають до застосування та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, урахувавши, що термін виконання зобов'язань за договором позики настав 01 квітня 2015 року, необхідність такого виконання цивільним законодавством не пов'язана із надсиланням додаткових вимог боржнику, а відкриття провадження у справі про визнання договору позики недійсним само по собі не спростовує безспірності вимог, оскільки відповідний позов заявлено вже після вчинення виконавчого напису

Оскільки апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, що було ухвалено відповідно до вимог закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2017 року, скасувати, рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова