АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1076/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

апелянта - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

представника Тернопільської РДА - Чорної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яку подає ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третіх осіб Настасівської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Тернопільському районі про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третіх осіб Настасівської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Тернопільському районі про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_1 на підставі розпорядження Тернопільської районної державної адміністрації від 30 грудня 2004 року № 939 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 54.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 2,16 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_2) 551,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

ОСОБА_2 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року та закрити провадження у справі. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права повторно вирішив спір між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

В суді апеляційної інстанції апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Положеннями ч.1 ст.1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства» при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Посилання апелянта на те, що суд повинен був закрити провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суд ухвалив рішення, яке набрало законної сили.

Проте такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі 6-79цс15.

Встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності задоволено частково. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 від 28 грудня 2001 року, зареєстроване в реєстрі за №4713, на земельну частку (пай), яка належала померлому гр. ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, видане Тернопільської районною державною нотаріальною конторою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_1, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третіх осіб Настасівської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Тернопільському районі про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку.

На відміну від попередньої справи, у справі, судове рішення у якій переглядається, підстави позову є інші та позов пред'явлений із зміненим суб'єктним складом.

За змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді або зі справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними .

Не вважаються тотожними спори, які співпадають за предметом і підставою, але пред'явлені із зміненим суб'єктним складом. Не буде тотожності, коли ні предмет позову, ні підстави позову не змінилися, але змінилася одна із сторін.

Отже, в даній справі відсутнє судове рішення, яким був вирішений спір про той же предмет спору, з аналогічних підстав та між тими самими сторонами .

Вирішуючи спір суд вірно прийшов до висновку про часкове задоволення вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно дублікату заповіту від 13 жовтня 1997 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_5 належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_3 та належну йому на праві особистої власності частку поля - земельний сертифікат серія НОМЕР_3.

28 грудня 2001 року в.о. державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його дружина ОСОБА_1, що мешкає в с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Колос» с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 на підставі розпорядження Тернопільської районної держадміністрації від 30 грудня 2004 року №939 є власником земельної ділянки площею 2,18 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року (справа №607/10010/14-ц) скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за №4713, на земельну частку (пай), яка належала померлому гр. ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, видане Тернопільською районною державною нотаріальною конторою.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України - недійсним.

ОСОБА_1 незаконно отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, оскільки успадкувала земельну ділянку (пай) всупереч вимогам закону, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_1 на підставі розпорядження Тернопільської районної державної адміністрації від 30 грудня 2004 року № 939 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 54, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст.524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст. 534 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч.1 ст.549 ЦК УРСР передбачено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В силу ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно довідки, виданої виконкомом Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Разом з ним за вищевказаною адресою на день смерті ОСОБА_6 в будинку були зареєстровані і проживали: дружина - ОСОБА_1, син - ОСОБА_8, невістка - ОСОБА_9, внучка - ОСОБА_5, внучка - ОСОБА_10.

Дружина померлого - відповідач по справі ОСОБА_1, як непрацездатна дружина, має право на обов'язкову частку у спадковому майні, що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_6 Розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 від спадкового майна становить 1/3 частина, оскільки спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 є двоє (дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_8).

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 2,16 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, підлягають до часткового задоволення та слід визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У ст. 346 ЦК України зазначений вичерпний перелік підстав припинення права власності, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутнісь підстави для припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року залишитибез змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук