УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Столярчук Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням, погодженим із начальником ВДВС ОСОБА_2М про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїду за межі України.

В обґрунтування подання покликається на ту обставину, що на виконанні Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області на виконанні знаходиться постанова № 2499/20505/2016 від 30.11.2016 року видана Волинською митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_3 8500 грн. боргу ( штрафу ).

16.06.2017 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем було проведено розшук майна боржника, однак зясувалося, що у нього відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення.

На запит виконавця згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації було встановлено, що боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

Оскільки боржником не вживаються будь-які заходи щодо погашення вищевказаної заборгованості та в діях останнього вбачаються ознаки ухилення від виконання рішення суду, державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Згідно ст.377-1 ЦПК України суд розглядає подання без виклику сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає подання таким, що не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст.377-1 ЦПК України. Питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), з об'єктивної сторони означають такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Згідно п.4.1.1 Інструкції про вчинення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року (чинної на час виникнення спірних відносин), державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2017 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню постанови № 2499/20505/2016 від 30.11.2016 року виданої Волинською митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_3 8500 грн. боргу ( штрафу ).

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

З інформації Державної податкової служби, Пенсійного фонду України, вбачається, що у боржника, відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення.

Заборгованість станом на сьогоднішній день не погашена.

Разом з тим, ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, підтвердження фактів ухилення ОСОБА_3 від явки до державного виконавця на його виклики, докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати. Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків, тому подання державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не є належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.13 Загальної декларації прав людини, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що у поданих державним виконавцем матеріалах подання відсутні докази та будь-які дані на підтвердження факту ухилення боржником від виконання своїх зобов'язань. Разом з тим, така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення, є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Державним виконавцем констатовано лише факт наявності у боржника заборгованості на загальну суму 8500.00 гривень. У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення.

Таким чином, на думку суду, звертаючись до суду із вищевказаним поданням, орган державної виконавчої служби не надав суду жодних доказів, які обєктивно підтверджували б факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду грошових зобовязань.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що боржник всупереч ст.ст.6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не надає органу реєстрації інформації про місце свого проживання чи перебування.

З огляду на наведене суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», ст.ст.6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 , у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана апеляційному суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом п'яти днів з дня отримання відділом державної виконавчої служби її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р.Вітер