ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6238/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - Кисіль Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів та додаткових витрат -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів та додаткових витрат, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народився син, на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги і дитина сторін знаходиться на повному утриманні позивача. Крім того,у зв'язку з розвитком дитини, остання потребує додаткових витрат, які на також повністю здійснюються позивачем.

В судовому засіданні позивач та представник останньої позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Розмір суми позивач обґрунтовувала тим, що дитина сторін має незадовільний стан здоров'я, потребує періодичного лікування, профілактики та оздоровлення, а отже утримання дитини потребує більше витрат ніж утримання дитини, яка не страждає на ті чи інші захворювання.

Відповідач визнав позовні вимоги частково та пояснив, що на даний час останній працює та отримує мінімальну заробітну плату, проживає у новому шлюбі з дружиною, яка тимчасово не працює, оскільки її дитина від іншого шлюбу має незадовільний стан здоров'я і на утримання якої позивач також надає грошові кошти. Таким чином з урахуванням того, що спільна дитина сторін потребує періодичного лікування, профілактики та оздоровлення, просив визначити розмір аліментів в сумі 1000 грн.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі судового рішення, від якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 року /а.с. 5,6/.

Сторони проживають окремо, дитина сторін проживає разом із позивачем /а.с. 46/ і вказана обставина відповідачем не заперечувалась.

Відповідач працює директором ТОВ «Пневматик Групп» та отримує заробітну плату за вирахуванням податку 2656 грн. 50 коп. /а.с. 45/.

Позивач працює не офіційно та отримує у середньому 5000 грн. на місяць, займаючись викладацькою діяльністю, що не оспорювалось в судовому процесі.

Згідно копій з медичної карти дитини сторін, остання страждає на вбачається, що дитина сторін страждає на трьохплоскосну деформацію хребта, тобто скаліоз. Таким чином, вбачається, що дитина сторін постійно потребує профілактики захворювання та терапевтичного лікування, оскільки сколітотична хвороба це прогресуюче (тобто погіршується) диспластичне захворювання зростаючого хребта дітей, що в свою чергу тягне за собою більше витрат на її утримання ніж на дитину, яка не страждає на ті чи інші захворювання. У зв'язку із наявністю вказаної хвороби дитина сторін повинна відвідувати та відвідує басейн /а.с. 47, 49/.

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, мають місце періодичні подарунки, зокрема планшет, що не оспорювало ся в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі , який підлягає індексації відповідно до закону.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як пояснив відповідач в судовому засіданні, останній допомагає утримувати дитину нової дружини, яка також не працює /а.с. 32 - 36/ та сплачує на її утримання 1000 грн., проте батько цієї дитини несе витрати на утримання дитини та сплачує аліменти. Таким чином, суд вважає, що обставина утримання дитини нової дружини відповідача не є обставиною, яка свідчить про наявність такого утриманця у відповідача. Що стосується непрацездатності дружини відповідача, а отже обставину наявності утриманця, суд вважає непідтвердженою, оскільки дружина відповідача була звільнена за власним бажанням, у зв'язку із доглядом за дитиною віком до 14 років, проте доказів про те, що остання на даний час не працює, відповідач суду не надав, зокрема всіх копій листів з трудової книжки або оригінал для огляду.

Так, відповідач за вирахуванням доходу отримує заробітну плату у розмірі 2656 грн., що на 894 грн. перевищує мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 1762 грн. встановлений Законом України «Про держаний бюджет», спроможній допомагати дружині в утриманні дитини останньої в розмірі 1000 грн., тобто відповідачу залишається на 106 грн. менше за прожитковий мінімум встановлений для нього як для працездатної особи, відповідач не заперечував, що у поточному році мала місце подорож за кордон для відпочинку і доказів про те, що така подорож була подарована не надав, є підстави вважати, що відповідач має альтернативне джерело доходу. Підтверджень доходу відповідача, які б могли вплинути на дані висновки суду, зокрема із органів податкової служби, пенсійного фонду тощо відповідач суду не надав.

Таким чином, зважаючи на відсутність інших утриманців, стан здоров'я, фах та кваліфікаціюсуд вважає, що розмір аліментів на місяць 2000 грн. буде справедливим по відношенню до дитини сторін та на даному етапі забезпечить останньому з боку відповідача належне утримання та лікування, а також не погіршить матеріальне становище відповідача.

Суд виходить з принципу рівності батьків в утриманні дітей і вважає, що 2000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на даному етапі буде достатнім для повноцінного утримання дитини і вказана сума має бути поділена та покладена рівною мірою на обох батьків. В свою чергу позивач не надала належних доказів того, що розмір витрат на дитину з урахуванням хвороб останнього становить на місяць 6000 грн., а тому кожна із сторін має нести витрати по 3000 грн., у зв'язку з чим суд вважає вказану суму завищеною.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Разом з тим у задоволенні вимоги щодо додаткових витрат слід відмовити, виходяич з насутпного.

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з довідки освітнього закладу де навчається дитина сторін, позивач сплачує не за навчання дитини, а вносить благодійні внески /а.с. 12/.

Відповідно до Закону України п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога.

Відповідно до п. 3 порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров'я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування, затвердженого ПКМУ № 1222 від 04.08.2000 р., Благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку.

Враховуючи зазначене, вбачається, що такі витати позивач може здійснювати або ні, оскільки останні є добровільними і вчиняються за її власним переконанням, і такі витрати не можуть бути покладені на відповідача навіть частково, оскільки можуть здійснені ним також добровільно, через те що здійснення таких витрат є правом особи, а не обов'язком.

Крім того, позивачем не доведено, що навчання дитини саме у даному освітньому закладі пов'язано із особливими обставинами, зазначене стосується іполовинивитрат на одяг, взуття, інтелектуально розвиваючу гру в розмірі 3564 грн. 60 коп. Так, суд вважає, що розмір призначених аліментів буде достатньо для забезпечення вказаних витрат, зокрема взуття, одяг, оскільки останні не здійснюються щоденно, а є періодичними. Крім того, в разі виникнення особливих обставин згідно ст. 185 СК України, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з іншим позовом про стягнення таких витрат, вразі якщо відповідач відмовиться від участі у додаткових витратах, оплата яких є обов'язком останнього за наявності передбачених законом підстав.

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212 - 218, 367 ЦПК України та ст.ст. 180, 182, 184, 185, 191 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів та додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.н., уродженця м. Києва, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 2000 /дві тисячі/ грн., починаючи з 01.08.2017 року і до повноліття дитини, які підлягають індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зВолох ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.н., уродженця м. Києва, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір 640 /шістсот сорок/ грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: