Справа № 307/1196/17
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В.,Фазикош Г.В.

за участі секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 14 червня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про виселення. Позов мотивовано тим, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 02.08.2007 № МКTWGA00000023, укладеного ним із ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким було отримано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 28924,99 доларів США строком до 01.08.2017, рішенням Тячівського районного суду від 02.10.2009 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 1157,30, житловою площею 64,30 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Колодно, вул. Вайди, 2а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

На момент подання позовної заяви відповідач добровільно не виконав вимогу іпотекодержателя щодо виселення, у звязку з чим Банк просив виселити відповідачів з житлового будинку, що розташований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Колодно, вул. Вайди, 2а, та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 14 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На таке рішення Банк подав апеляційну скаргу. Вважаючи, що судом не було встановлено істотні обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального права та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились. Про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Банку та ОСОБА_1 подали заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок не був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником, а тому, відповідно до положень ст. 109 ЖК України, відповідачів не можу бути виселено з жилого будинку, який є предметом іпотеки, без надання іншого постійного.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 02.08.2007 між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКTWGA00000023, згідно якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 28924,99 доларів США строком до 01.08.2017 (а.с.4-6). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 02.08.2007 р. уклали договір іпотеки № МКTWGA00000023 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 157,30 житловою площею 64,30 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Колодно, вул. Вайди, 2а, яке останньому належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Тячівською районною державною адміністрацією 07.07.1997 за № 13 (а.с.7-9).

Таким чином, майно, передане в іпотеку, не було придбано за кредитні кошти.

Як вбачається з довідок Колоднянської сільської ради за №02-06/46, №02-06/47, №02-06/48, №02-06/49 від 22.05.2017 відповідачі проживають в зазначеному будинку (а.с.46-49).

Рішенням Тячівського районного суд суду від 02.10.2009 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 157,30 житловою площею 64,30 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Колодно, вул. Вайди, 2а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.10-11).

Правові висновки щодо застосування норм права, які регулюють питання виселення в жилих приміщень, переданих в іпотеку, були неодноразово викладені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 18.03.2015 (справа №6-39 цс15), від 02.09.2015 (справа № 6-1049цс15), від 03.02.2016 (справи № 6-1449цс15 та № 6-2947цс 15), від 06.07.2016 (справа № 6-3173цс15), від 14.12.2016 (справа № 6-1141цс16).

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Отже, за змістом наведених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

Оскільки в даній справі в іпотеку був переданий житловий будинок, який придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку за відсутності підстав для виселення відповідачів з цього будинку.

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді