Справа №601/148/17
Провадження № 2/601/266/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

з участю секретаря Бончик А.П.,

позивача та його представника адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Кременецьке лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом т.в.о. ДП «Кременецькмй лісгосп» №4-4 від 03 січня 2017 року його звільнено з посади лісничого Кременецького лісництва за прогул за п.4 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки з наказом про звільнення його не ознайомлено, в наказі не наведені причини його звільнення, не вказано дати, місяця та року коли ним допущено порушення трудової дисципліни, звільнено без згоди первинної профспілкової організації ДП «Кременецьке лісове господарство», членом якої він є. 02 грудня 2016 року він був відсутній на роботі з поважної причини, оскільки його було викликано повісткою в слідче відділення Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області де з його участю з 9 год. до 16 год. проводилися слідчі дії у кримінальному провадженні. Крім того, незаконним звільненням відповідачем йому завдано моральної шкоди, оскільки він позбавлений можливості заробляти на життя, втратив душевний спокій, змінився спосіб його життя, погіршився стан здоров»я.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просить в задоволенні позову відмовити та пояснив, що позивач вчинив порушення трудової дисципліни передбачене п.4 ст. 40 КЗпП України прогул, оскільки без поважної причини був відсутній на роботі 02 грудня 2016 року та не повідомив про причини невиходу на роботу. Звільнення відповідачем проведено у відповідності з вимогами ст. 149 КЗпП України.

Заслухавши пояснення позивача, його представника адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, пояснення свідків, дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_3 наказом №97-к від 01 липня 2078 року позивач був прийнятий на роботу лісничим в Кременецьке лісництво, яке неодноразоваво перейменовувалось та з 10.02.2005 року перейменовано на ДП «Кременецьке лісове господарство».

Відповідно до наказу №4-к від 03 січня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з посади лісничого з 03 січня 2017 року згідно з п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. При прийнятті вказаного наказу ДП «Кременецький лісгосп» не бере до уваги рішення профкому про ненадання згоди на звільнення у зв»язку з його необґрунтованістю. Підстава: акт про відсутність на роботі від 27.12.2016 року, акт про відмову від ознайомлення з листом від 03.01.2017 року.

Відповідно до акту, складеного 27.12.2016 року т.в.о лісничого Кременецького лісництва ОСОБА_4, т.в.о. директора лісгоспу ОСОБА_5 та інженера з підготовки та обліку кадрів ОСОБА_6 ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці 02 грудня 2016 року з 08.00 год. по 17.00 год. і не повідомив про причину своєї відсутності.

Відповідно до акту, складеного 03.01.2017 року т.в.о. директора ДП «Кременецький лісгосп» ОСОБА_5, головним лісничим ОСОБА_7, начальником відділу лісового господарства ОСОБА_8, головою профкому ОСОБА_9, інженера з підготовки та обліку кадрів ОСОБА_6 ОСОБА_3 відмовився від підписання листа щодо його відсутності на робочому місці 02 грудня 2016 року.

Відповідно до пояснення ОСОБА_3 від 03.01.2017 року позивач 02 грудня 2016 року знаходився в Кременецькому відділі міліції у слідчої ОСОБА_10.

Відповідно до повідомлення первинної профспілкової організації ДП «Кременецький лісгосп» 03 січня 2017 року відбулося спільне засідання профкому і адміністрації ДП «Кременецький лісгосп» де розглядалося подання про звільнення з роботи ОСОБА_3 за прогул 02 грудня 2016 року. Рішення по даному питанні не прийнято. При проведенні голосування всі утримались.

З 12 липня 2016 року по 01 грудня 2016 року включно позивач був звільнений від роботи у зв»язку з хворобою, що підтверджується листками непрацездатності та табелями виходу на роботу за липень-листопад 2016 року.

Відповідно до довідки ДП «Кременецьке лісове господарство» № 10-118 від 16.02.2017 року ОСОБА_3 27 грудня 2016 року здав повістку про виклик його до СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області для участі у допиті як свідка на 02.12.2016 року. Повістка про виклик зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції за № 458 від 27.12.2016 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ДП «Кременецьке лісове господарство» інженером з підготовки та обліку кадрів, ОСОБА_3 03 січня 2017 року був звільнений з посади лісничого за прогул, оскільки був відсутній на роботі 02 грудня 2016 року та не повідомив адміністрацію про причини відсутності. Був ознайомлений з актом, однак відмовився від його підпису.

Свідки ОСОБА_5, який тимчасово виконує обов»язки директора ДП «Кременецьке лісове господарство» та ОСОБА_4 лісничий «Кременецьке лісове господарство» у судовому засіданні дали покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює лісорубом у ДП «Кременецький лісгосп», робочий день починається з 8 год. 00 хв.. 02 грудня 2016 року ОСОБА_3 приблизно о 7 год. 50 хв. виїзжав машиною з лісництва і поїхав в сторону м. Кременця.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні дали пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_11.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно пояснень сторін тривалість робочого часу для усіх працівників підприємства встановлена наступним чином: з 08.00 год. до 17.00 год., перерва для відпочинку і харчування з 13.00 до 14.00 год..

Згідно повістки старшого слідчого СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 01.12.2016 року ОСОБА_3 викликався в каб. №26 до СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області о 9 год. 00 хв. за адресою: вул. Драгоманова, 5 м. Кременець для участі у допиті як свідка у кримінальному провадженні № 0000155. У повістці зазначено, що ОСОБА_3 прибув на слідчі дії 02.12.2016 року о 9 год. 05 хв..

Згідно ст.ст.133-140 КПК України, особа зобов»язана прибути на виклик слідчого.

Оскільки процесуальні норми зобов»язують особу прибути за викликом відповідного органу в зазначений ним день і час, тому в разі виклику працівника до правоохоронного органу роботодавець зобов»язаний звільнити його від роботи в цей час.

З довідки №1763/109/02/15-р від 02.01.2017 року т.в.о. начальника СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 вбачається, що 02.12.2016 року лісничого Кременецького лісництва ОСОБА_3 було викликано повісткою про виклик в Кременецький ВП ГУНП в Тернопільській області на проведення за його участі слідчих дій та згідно довідки старшого слідчого СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 позивач перебував на слідчих діях, зокрема на допиті в якості свідка в СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області 02.12.2016 року в період часу з 09.05 год. По 13.00 год. та з 14.12 год. по 16.00 год..

Таким чином, враховуючи час, витрачений позивачем на дорогу в обидві сторони, час його перебування в СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області з 09.05 год. по 13.00 год. та з 14.12 год. по 16.00 год., а також гарантований позивачу час для обідньої перерви, відсутність його на робочому місці 02.12.2016 року протягом робочого дня зумовлена поважними причинами.

Позивачем у судовому засіданні доведено належними та допустими доказами те, що він з»явився у визначений у повістці день до слідчого.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_3 не повідомив адміністрацію про виклик до слідчого та не з»явився на роботу 02 грудня 2016 року без поважних причин не заслуговують уваги та спростовуються вищенаведеними доказами. Позивачем у судовому засіданні доведено належними та допустими доказами те, що він з»явився у визначений у повістці день до слідчого.

Твердження представника відповідача про те, що позивач не вийшов на роботу, не повідомив про вихід на роботу після перебування на лікарняному та немає права самостійно залишати місце роботи, чим допустив прогул, також не заслуговують уваги, оскільки передбачений п.4 ст. 40 КЗпП України прогул слід відрізняти від інших, подібних до нього порушень трудової дисципліни, за вчинення яких може бути застосовано дисциплінарні стягнення на підставі інших норм законодавства.

Не заслуговують уваги твердження представника відповідача про те, що позивач викликався до слідчої 02 листопада 2016 року, а не 02 грудня 2016 року. У судовому засіданні встановлено, що у повістці слідчою допущена описка, що підтверджено вищенаведеними довідками Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області.

Положеннями ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відсутність позивача на робочому місці більше 3 годин 02.12.2016 року зумовлена поважними причинами, а тому позивача слід поновити на роботі.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Враховуючи відомості про доходи ОСОБА_3 за період травень 2016 року та червень 2016 року, зазначені у довідці №1 ДП «Кременецьке лісове господарство» від 5 січня 2017 року, обрахувавши середній заробіток позивача відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8.02.1995 року, середньоденний заробіток позивача складає 380,77 грн..

Отже, оплаті за час вимушеного прогулу підлягає період з 03 січня 2017 року по 23 червня 2017 року включно 117 робочих днів, що складає суму 44 550 грн. 09 коп. (380,77 грн. х 117 днів).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11).

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з ПостановоюПленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач вказав, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 7000 гривень.

Враховуючи обставини незаконного звільнення позивача, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Кременецьке лісове господарство» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн..

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які підлягають стягненню в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді лісничого державного підприємства «Кременецьке лісове господарство» з 03 січня 2017 року.

Стягнути з державного підприємства «Кременецьке лісове господарство» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44 550 (сорок чотири тисячі п»ятсот п»ятдесят) гривень 09 копійок (нараховано без врахування утримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів) та 5000 (п»ять тисяч) гривень на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стягнути з державного підприємства «Кременецьке лісове господарство» в користь держави 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за місяць в сумі 7 615 (сім тисяч шістсот п»ятнадцять) гривень 40 коп. (нараховано без врахування утримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів) допустити до негайного виконання.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: