Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/320/17
Провадження № 2/321/197/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, згідно яких просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 36154,61 грн. На обґрунтування вимог позивачем зазначено, 03 листопада 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н., згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію. Крім того, встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідач не виконала зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29 листопада 2016 року склала 36154,61 грн. та складається: 1725,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28331,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1697,84 грн. - штраф (процентна складова). Отже, позивач проси суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 36154,61 грн. і судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що 03 листопада 2009 року відповідач отримала картку № 926774 зі строком дії до 31 грудня 2011 року. 29 вересня 2010 року картка відповідача була перевипущена на картку № 252753 зі строком дії до 30 вересня 2014 року, яку було приєднано до раніше відкритого карткового рахунку. Підтвердженням перевипуску картки та отримання її відповідачем є копія анкети-заяви від 29 вересня 2010 року, яка була особисто підписана відповідачем, копія Тарифів із особистим підписом ОСОБА_3, а також відповідна довідка. Вказуючи, що перебіг позовної давності у даних правовідносинах щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, оскільки кошти за кредитним договором повернуто не було, позовну заяву подано в межах позовної давності, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, та просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності. Відповідно до пояснень представника відповідача, на час звернення позивача з вимогами до суду дія картки скінчилася більше трьох років тому, жодних доказів щодо отримання відповідачем нової картки не надано, останній платіж згідно наданих розрахунків відповідачем здійснено в березні 2013 року, в звязку з чим позивачем було пропущено строки позовної давності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 листопада 2009 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 550,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць. Строк дії платіжного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти.

Відповідно до пункту 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти зазначений на лицевій стороні карти (місяць та рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно пункту 3.1.3. вказаних Умов та правил, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання карти з новим строком дії, за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для сплати послуг по здійсненню розрахункових операцій (в останній день місяця закінчення строку дії).

Відповідно до пункту 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONT).

За змістом частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала, в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 29 листопада 2016 року склала 36154,61 грн. та складається: 1725,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28331,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1697,84 грн. - штраф (процентна складова).

Проте, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно письмових пояснень представника позивача від 06 червня 2017 року, строк дії картки № 926774, отриманої відповідачем 03 листопада 2009 року - 31 грудня 2011 року.

Представником відповідача викладено письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Доводи представника відповідача полягають в тому, що у даному спорі повинні бути застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с.38-39, 70-73).

Належних доказів отримання ОСОБА_3 перевипущеної карти № 252753 зі строком дії до 30 вересня 2014 року, приєднаної до раніше відкритого карткового рахунку, позивачем суду не надано. Копія анкети-заяви ОСОБА_3 від 29 вересня 2010 року та довідки про умови кредитування не містять даних стосовно отримання відповідачем будь-якої картки, чи приєднання картки до відкритого карткового рахунку.

Стосовно «довідки» (а.с. 81) щодо підписання кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 та надання кредитних карток, із зазначенням дат відкриття та термінів їх дії, судом не можу бути прийнята вказана «довідка» в якості належного та допустимого доказу, оскільки вона не містить обовязкових реквізитів відповідно документу, а саме: «довідка» не містить ні дати її видачі, а ні підпису особи, яка видала довідку, а ні печатки банку.

За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору.

Згідно матеріалів справи останній платіж по картці здійснено 12 березня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 2 березня 2017 року та не обґрунтував свою позицію щодо дотримання ним строку позовної давності, не зазначив обставин, які заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом, з моменту настання строку погашення чергового платежу, який не сплатив відповідач.

Отже, позивач мав право звернутися до суду з відповідним позовом до 1 квітня 2016 року.

Доводи позивача про те, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями, не мають правового значення при вирішенні даного спору. Як уже зазначалося, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Саме така правова позиція і викладена в постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року.

В постанові зазначено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховним судом зроблений правовий висновок про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала, з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви в якості письмового доказу представником позивача, вбачається, що ОСОБА_3 передбачені умовами договору платежі не вносила з 12 березня 2013 року. Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після цієї дати, відповідачем не було вчинено. Як вже зазначалося вище, позивачем не було надано належних доказів отримання відповідачем нової картки з відповідним терміном дії.

Щодо посилання представника позивача на те, що судом має бути застосована правова позиція, що викладена в постанові Верховного Суду України № 6-249 від 02.12.2015 року, не приймається судом, оскільки у даній постанові викладений правовий висновок щодо застосування строку позовної давності у разі зміни строку виконання основного зобов'язання. У даній справі, строк основного зобовязання не змінювався, сторони не врегульовували дострокове повернення коштів, тому відрахування строку позовної давності здійснюється від несплати чергового платежу.

У вказаній постанові також вказано й на те, що стягнення кредитних коштів по сплаті щомісячних платежів в межах трьохрічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом є помилковим. Тому доводи апеляційної скарги відносно того, що у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобовязань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, а, суми нарахувань,здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача є неспроможними.

Враховую все вище викладене, суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність, установлену ст. 257 ЦК України, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст. 267 ЦК України, а відтак, це є підставою для відмови у задоволені позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4