АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
головуючого Одинака О. О.
суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.
секретар Конецька Д.Г.
за участю: ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , представника Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області Михайлюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, третя особа Департамент контррозвідки Центрального управління Служби безпеки України, за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2017 року,
встановила:
В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області на її користь 46 551 гривню в рахунок відшкодування шкоди за період з 1 жовтня 2013 року по 30 квітня 2017 року.

Позивачка посилалася на те, що 4 листопада 1977 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 на автомобілі ГАЗ-66 №АЛ86-53, який належав військовій частині, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої вона отримана тяжкі тілесні ушкодження з втратою 75 відсотків працездатності.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2013 року стягнуто з Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області 29 637 гривень в рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом за період часу з 1 липня 2010 року по 30 вересня 2013 року.

Вважала, що Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області зобов`язано відшкодувати їй шкоду завдану каліцтвом за період з 1 жовтня 2013 року по 30 квітня 2017 року.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 46 551 гривню за період з 1 жовтня 2013 року по 30 квітня 2017 року.

В апеляційній скарзі Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що в результаті отриманої травми 4 листопада 1977 року у позивачки вбачається стійка втрати загальної працездатності, що складає 75 відсотків.

В результаті зміни організаційно правової форми відбулося перетворення юридичної особи КДБ СРСР в Службу національної безпеки України, до якої перейшли прав та обов`язки попередньої юридичної особи.

Представник відповідача не оспорював розмір шкоди, який визначив позивач.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, згідно частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1187 ЦК України передбачена відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно частин 1, 2 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Статтею 1205 ЦК України передбачено відшкодування шкоди у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 4 листопада 1977 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження з втратою 75 відсотків працездатності.

ОСОБА_2 в момент завдання шкоди не працювала.

Вказані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2013 року.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року стягнуто з Управління військової контррозвідки СБУ у Західному регіоні на користь ОСОБА_2 12 957 гривень 75 копійок, як відшкодування шкоди за період з 1 травня 2008 року по 30 червня 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2013 року стягнуто з Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області 29 637 гривень в рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом за період часу з 1 липня 2010 року по 30 вересня 2013 року.

Помилковими є висновок суду про те, що Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області є належним відповідачем у справі, оскільки ця обставина встановлена рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2013 року та не підлягає доказуванню згідно частини 3 статті 61 ЦК України.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов`язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки сторін.

Посилання Шевченківського районного суду міста Чернівці в рішенні суду від 18 листопада 2013 року на те, що Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області є належним відповідачем та повинно відшкодовувати шкоду позивачці є правовим висновком суду щодо прав і обов`язків сторін, а не обставиною встановленою у справі.

Вказаний висновок суду не є обставиною. яка не підлягає доказуванню відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України .

Згідно частин 1, 2 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтями 110, 111 ЦК України передбачено порядок ліквідації юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців заноситься інформація про дату затвердження передавального акту та про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа.
Згідно пунктів 1, 3 постанови Верховної Ради України «Про створення Служби національної безпеки України» від 20 вересня 1991 року, N 1581-XII створено Службу національної безпеки України, яка (до обрання Президента України) безпосередньо підпорядкована Голові Верховної Ради України і підконтрольна Верховній Раді України. Структуру Служби національної безпеки України схвалено.

Комітет державної безпеки України ліквідовано з передачею його матеріально-технічного потенціалу, за винятком зазначеного в пунктах 4 і 5 цієї Постанови, Службі національної безпеки України.

З рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2013 року вбачається, що Управління військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні було ліквідовано.

Вказана обставина підтверджується також витягом з наказу голови Служби безпеки України №и 018 від 24 липня 2013 року та витягом з наказу центрального управління Служби безпеки України від 12 серпня 2013 року № 334/ДСК (а.с. 48, 49).

За таких обставин та відповідно до правил ст. ст. 104, 110, 111 ЦК України Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області не стала правонаступником Управління військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області є правонаступником військової частини НОМЕР_1 ( особливий відділ КДБ СРСР м. Чернівці).

Отже, у вказаних правовідносинах Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області є неналежним відповідачем, а тому позов є безпідставним.

Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію, яку Верховний Суд України виклав в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №№ 6-3014цс16.

У вказаній постанові зазначено, що згідно частини 3 статті 5 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року, N 2229-XII у разі порушення його співробітниками при виконанні службових обов`язків прав чи свобод людини повинен вжити заходів до поновлення цих прав та свобод, відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди, притягнення винних до відповідальності.

Відповідно до частин 2, 3 статті 35 Закону України «Про Службу безпеки України» співробітники Служби безпеки України, які виконують свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону, не несуть відповідальності за завдані майнові збитки.

Такі збитки відповідно до законодавства компенсуються за рахунок державного бюджету Службою безпеки України.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).
Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Для правильного застосування до правовідносин сторін зазначених норм матеріального права необхідно з`ясувати обставини щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат, понесених відповідачем на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Згідно частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року, № 1801-VIII установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну каліцтвом в сумі 46 551 гривні, що є вимогою майнового характеру.

Розмір судового збору за подання до суду позовної заяви складав 640 гривень.

З квитанцій №14 від 19 жовтня 2017 року, №63 від 10 листопада 2017 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 704 гривні.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Отже, Управлінню Служби безпеки України в Чернівецькій області слід компенсувати сплачений ним судовий збір в сумі 704 гривні за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,
вирішила:
Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом відмовити.

Компенсувати Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області сплачений ним судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак
Судді:
І.Н. Лисак

В.Ф. Міцней