Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4964/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

28 вересня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондрі Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 07 серпня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 05 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказував, що відповідач свої зобовязання за договором не виконала, станом на 04 липня 2017 року загальна заборгованість перед банком складає 13965,28 грн.

В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 13965,28 грн. та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, подавав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, але подала заяву з проханням провести засідання без її участі, заперечень з приводу позовних вимог не подавала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору від 05 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свого обовязку належним чином не виконала, на визначених договором умовах кредитні кошти та відсотки за їх користування не сплачувала.

Разом з тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Позивач ПАТ «Приватбанк», використовуючи на власний розсуд надані йому диспозитивні права, звертаючись до відповідача з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування своїх позовних вимог надав розрахунок заборгованості (а.с. 5-7), дані якого не співпадають із сумою заборгованості, про наявність якої зазначає в поданій до суду позовній заяві.

Так, в позовній заяві позивач вказує, що станом на 04 липня 2017 року відповідач має загальну заборгованість в розмірі 13965,28 грн., з яких 10572,91 грн. відсотки за користування кредитом, 2668,07 грн. нараховано пені, 500 грн. та 641,20 грн. штраф.

Разом з тим, згідно з арифметичним підрахунком сум: 10572,91 грн. + 2668 грн. + 500 грн. + 641,20 грн. = 14382,18 грн., а не 13965,28 грн., як вказано в позовній заяві.

При цьому з наданого до суду розрахунку вбачається, що станом на 31 травня 2015 року відповідач мала заборгованість в розмірі 6990,89 грн. поточної заборгованості за кредитом, 195,02 грн. заборгованості по процентам, всього 7185,91 грн. (а.с. 5).

А починаючи з 01 червня 2016 року розрахунок заборгованості здійснено в іншій таблиці, дані якої не відповідають сумам заборгованості, що зазначені в поданій до суду позовній заяві.

Прості арифметичні підрахунки не дають можливості суду прийти до висновку про наявність у відповідача заборгованості станом на 04 липня 2017 року саме в розмірі 13965,28 грн.

Наданий до суду розрахунок містить зовсім інші суми, зокрема, згідно з розрахунком станом на 04 липня 2017 року складова заборгованості за наданим кредитом 12707,12 грн.

Окрім того, розрахунок заборгованості за договором, здійснений позивачем за період з 01 червня 2015 року по 04 липня 2017 року (а.с. 6-7) є таким, що здійснений з порушенням умов укладеного між сторонами договору.

Так, зокрема, як вбачається з розрахунку, за період травня 2017 року за умови наявності заборгованості в розмірі 10896,34 грн. позивачем нараховано загальний розмір відсотків в сумі 708,35 грн., хоча виходячи з відсоткової ставки в розмірі 3,5 в місяць сума відсотків складає 326,89 грн.

За нормами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача про розмір заборгованості саме в сумі 13965,28 грн. не підтверджується жодним дослідженим в судовому засіданні доказом, відтак, є припущенням.

Суд позбавлений можливості дослідити розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з'ясували період нарахування відсотків та її розмір, а відтак і встановити обсяг зобовязань між сторонами.

Тому суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, за умови ненадання позивачем доказів на обґрунтування свої позовних вимог, приходить до висновку, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя Н.Л.Яковенко

28.09.2017