25.10.2017 Провадження №2/389/830/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.

при секретарі - Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KG07R713292534 від 07 березня 2013 року в сумі 16208 грн. 27 коп., яка виникла станом на 02 листопада 2016 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. А саме не заперечував щодо нарахування відповідачу заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, при цьому до нарахованої пені просив застосувати позовну давність, а штраф - не стягувати, так як він є подвійною відповідальністю.

Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення пердставника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KG07R713292534, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9696 грн. 85 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 96 грн.97 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 9 грн. 87 коп., строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення до 27 березня 2016 року включно.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Даний кредитний договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), що підтверджується підписом відповідача у заяві.

За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 25 по 29 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 269 грн.86 коп., а з 01 березня 2014 року 366 грн. 83 коп., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, винагороді, а також інші платежі згідно з умовами.

Згідно з п.12 кредитного договору, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в заяві, умов та правил понад 210 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня вважається простроченою.

При порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, він сплачує пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

При порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 90 днів останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку встановленому договором. Кредит надавався відповідачу на оплату товару зазначеного в переліку, який міститься в заяві позичальника.

Відповідач у порушення умов договору зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином. Так згідно з випискою по рахунку, на погашення заборгованості останній платіж здійснено у березні 2014 року. У зв'язку з чим, на підставі п.12 кредитного договору останньому з 15 листопада 2014 року нараховувалася пеня на прострочену заборгованість по кредитному договору. Отже, згідно розрахунку, наданого банком, станом на 02 листопада 2016 року відповідач має заборгованість в сумі 16208 грн. 27 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6287 грн. 10 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 грн. 18 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 678 грн. 79 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 7990 грн. 19 коп., а також штрафів відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 748 грн. 01 коп.

За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, дане зобов'язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами.

Разом з цим, щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст. 215 ЦК України).

За положеннями частини другої ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня у справі № 6-2071цс.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд враховує, що відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Як зясовано, підстави для застосування неустойки позивачем доведені, але він не визначився з приводу різновиду неустойки, який підлягає застосуванню та пред'явив вимоги, які одночасному задоволенню не підлягають. Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню пеня, оскільки в даному випадку вона є більш дієвим заходом впливу на порушника.

Але з урахуванням того, що представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у звязку зі спливом строку позовної давності суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 31 січня 2017 року.

В позовній заяві Банком ставиться питання про сягнення пені за період з 25 квітня 2014 року по 02 листопада 2016 року, проте річний строк для стягнення пені становить з 31 січня 2016 року по 02 листопада 2016 року (в межах позовних вимог). Виходячи з розрахунку суми боргу заборгованість за пенею у межах строку позовної давності, а саме з 31 січня 2016 року по 02 листопада 2016 року, становить 2885 грн. 60 коп. (7990 грн.19 коп. 5104 грн.59 коп.).

Отже, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом 6287 грн. 10 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 грн. 18 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в межах строку позовної давності в сумі 2885 грн. 60 коп., всього - 9176 (дев'ять тисяч сто сімдесят шість) грн. 88 коп.

В частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом - 678 грн.79 коп., по пені заявленої поза межами строку позовної давності в сумі 5104 грн. 59 коп., а також за штрафами в сумі 500 грн. (фіксована частина), 748 грн. 01 коп. (процентна складова) слід відмовити з підстав, наведених вище.

Також у відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №KG07R713292534 від 07 березня 2013 року в сумі 9176 (дев'ять тисяч сто сімдесят шість) грн. 88 коп. та судовий збір в сумі 905 (дев'ятсот п'ять) грн. 89 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова