Номер провадження: 22-ц/785/4957/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, керівника слідчого відділу Київського ВП ГУНП в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який неодноразово був уточнений та остаточно поданий до Головного управління національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, керівника слідчого відділу Київського ВП ГУНП в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, посилаючись на те, що cлідством Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за заявою ОСОБА_3 від 23.04.2015р., про вичиненого злочину, а саме: особа яка вчинила злочин - ОСОБА_4, подала до Київської районної адміністрації Одеської міської ради заяву про розподіл часток приватного спільного часткового домоволодіння, заява зареєстрована за № М-1677 від 23.10.2013р. Однак вказану заяву ОСОБА_3 LA. не підписувала, вирішувати питання про поділ часток не збиралася та копій своїх документів нікому не передавала. З вищевикладеного не вбачається складності кримінального провадження для закінчення досудового розслідування та направлення кримінального провадження до суду.?

В травні 2015 року ОСОБА_3 допитано в якості потерпілої, відібрано експериментальні зразки підпису, та ОСОБА_3 надано оригінали документів з вільними зразками підпису, окрім того 13.06.2016р. до СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області додано ще 90 арк. оригіналів документів з вільними зразками підпису ОСОБА_3 для проведення почеркознавчої експертизи., проте про проведення почеркознавчої експертизи їй не повідомлено, передані до слідства оригінали документів не повернуті. ОСОБА_2 вважає, що результат почеркознавчої експертизи є ключовим доказом по справі.

Рішеннями слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2015р., 07.05.2015р., 03.11.2015р. та 14.04.2016р. визнано бездіяльність слідчого (посадових осіб) щодо не здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні зареєстрованому до ЄРДР №0002033, а саме не прийняття процесуальних рішень по поданим клопотанням. Викладене свідчить про особисту зацікавленість, слідчого (посадових осіб) СВ Київського ВП у м. Одесі, в не розкритті злочину.

Рішенням судді Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2016р., з критичним ставленням до тверджень ОСОБА_3, що вищевказану заяву вона не підписувала, відмовлено в задоволенні цивільного позову до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Отримавши Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 552 від 19 листопада 2013 року «Про поділ обєкту нерухомого майна по вул. Новгородська 26-Г», ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право власності № 13704244 від 29.11.2013р. та 20.07.2015р. продали будинок 26-Г/1 по вул. Новгородська в м. Одесі. Загальну площу приватного, спільного, часткового домоволодіння з урахуванням надвірних споруд ОСОБА_3 - зменшено з - 54,78 кв.м. до - 31,2 кв.м. Відповідно висновку про незалежну оцінку вартості майна від 31.10.2013 оціночна вартість 32/100 частин житлового будинку 26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі склала 235073 грн., тобто, із розрахунку часток, ОСОБА_3, злочинними діями ОСОБА_4 нанесено матеріального збитку у розмірі 133886 грн.?

Бездіяльністю слідчого, щодо не проведення процесуальних дій, не прийняття процесуальних рішень, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0002033 від 30.04.2015, щодо захисту порушених прав від злочинних посягань, ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, яку ОСОБА_3 оцінює у розмірі 20000 грн. Розмір моральної шкоди розрахований з урахуванням ступеня бездіяльності (відвертого ігнорування виконання своїх службових обовязків щодо захисту прав людини від злочинних посягань) слідчого (посадових осіб) СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області на протязі 16 місяців, глибини душевних страждань, нервових стресів ОСОБА_3 та її дитини, втрат майнового характеру від порушення злочинцями права власності ОСОБА_3, що завдало останній незручностей та втрати частини приватного майна.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. та відшкодувати судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Сторони в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволений частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки обставини по справі не були повно і всебічно зясовані, а також, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення підлягає зміні в частині розмірі моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи моральну шкоду у розмірі 10000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалами Київського райсуду м. Одеси від 30.04.2015 року, від 07.05.2015 року, від 03.11.2015 року, від 05.07.2016 року, від 05.07.2016 року, від 08.07.2016 року і від 20.12.2016 року бездіяльність посадових та службових осіб Київського РВ УМВС України в Одеській області, Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З вказаним висновком суду, колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частин 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України). Саме на зазначені норми матеріального права посилалась позивачка ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Так під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 5 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За загальним правилом цивільного судочинства, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року було порушено кримінальне провадження за ч.4 статті 358 КК України, в якому ОСОБА_2 визнано потерпілою кримінальне провадження №0002033: від імені ОСОБА_2 до Київської райадміністрації подано заяву про розподіл домоволодіння №26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі, яке належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4 На підставі заяв співвласників та доданих до них правовстановлюючих документів домоволодіння було поділено в натурі розпорядженням Київської райадміністрації №552 від 19.11.2013 року. ОСОБА_2 доводить, що ні заяву про поділ домоволодіння, ні правовстановлюючих документів на будинок до райадміністрації не надавала, підпис на заяві вчинено іншою особою, а внаслідок поділу будинку її частина зменшилась з 54,78 кв.м. до 31,2 кв.м. Досудове розслідування спочатку здійснювали слідчі слідчого відділу Київського районного відділу Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області, а з грудня 2015 року слідчі слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області, які належно не виконували свої службові обов'язки. Ухвалами Київського райсуду м. Одеси від 30.04.2015 року, від 07.05.2015 року, від 3.11.2015 року, від 05.07.2016 року визнавались незаконними бездіяльність слідчих Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Ухвалами Київського райсуду м. Одеси від 05.07.2016 року і від 08.07.2016 року визнано незаконною бездіяльність слідчих СВ Київського ВП в місті ОСОБА_1 ГУНП в Одеській області. Суд зобовязував слідчих вчинити слідчі дії в рамках кримінального провадження розглянути клопотання потерпілої щодо призначення почеркознавчої експертизи, однак клопотання потерпілої ОСОБА_2 про призначення в рамках кримінального провадження №0002033 почеркознавчої експертизи не розглянуте, досудове слідство триває майже два роки.

Визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 у сумі 10000 грн., суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вимоги закону і роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди" розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд виходив з того, що ОСОБА_2 тривалий час приходилося захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати дії щодо не вирішення її клопотань, заявлених під час кримінального провадження з метою проведення слідчих дій, необхідністю доводити свої права та виходячи із конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для позивача, який зазнав певних душевних страждань внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб.

Судова колегія вважає, що з урахуванням характеру й обсягу моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_2, рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні, а саме зменшення суми моральної шкоди до 500 гривен.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Враховуючи всі обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 гривень.

В інший частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області на користь держави судовий збір в розмірі 606 гривень 32 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6