У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Євтушенко О.І.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Яремче Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України та Карпатського національного природного парку до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та їх повернення, за касаційною скаргою ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10, на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року прокурор м. Яремче Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України та Карпатського національного природного парку до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та їх повернення.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, про часткове задоволення позовних вимог. Визнано недійсними рішення 27 сесії Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 5 скликання № 379-27/2009 від 13 жовтня 2009 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб» в частині затвердження матеріалів вибору земельної ділянки площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 та № 406-29/2010 від 21 січня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 земельних ділянок площами 1,32 га та 0,50 га. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані в Івано-Франківській області, м. Яремче, АДРЕСА_1, видані ОСОБА_6: серії НОМЕР_6 від 4 червня 2010 року, згідно з рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 13 жовтня 2009 року за № 379-27/2009 на земельну ділянку площею 0,50 га; серії НОМЕР_1 від 06 вересня 2010 року згідно рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 13 жовтня 2009 року за № 379-27/2009 та заяви № 471 від 13 липня 2010 року на земельну ділянку площею 0,65 га; серії НОМЕР_3 від 13 липня 2010 року згідно рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 13 жовтня 2009 року за № 379-27/2009 та заяви № 471 від 13 липня 2010 року на земельну ділянку площею 0,67 га. Витребувано від ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,65 га кадастровий № НОМЕР_2 та повернуто її Карпатському національному природному парку. Витребувано від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,67 га кадастровий номер № НОМЕР_4 та повернуто її Карпатському національному природному парку. Витребувано від ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,50 га кадастровий № НОМЕР_5 та повернуто її Карпатському національному природному парку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані рішення, прийняті Яремчанською міською радою Івано-Франківської області з дотриманням вимог ст.ст. 84, 116, 141, 150 Земельного кодексу України, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, із яких би вбачались порушення закону при прийнятті вказаних рішень, тому відповідач ОСОБА_6 правомірно набув права власності на оспорювані земельні ділянки, а також правомірно ними розпорядився, відчуживши їх у встановленому законом порядку шляхом укладення договорів купівлі-продажу з ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що під час прийняття Яремчанською міською радою Івано-Франківської області рішень № 379-27/2009 від 13 жовтня 2009 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб» в частині затвердження матеріалів вибору земельної ділянки площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 та № 406-29/2010 від 21 січня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 земельних ділянок площами 1,32 га та 0,50 га були порушені вимоги ст. ст. 43, 44, 141, 149, 150 ЗК України, а тому є правові підстави для визнання недійсними цих рішень та виданих державних актів про право приватної власності на спірні земельні ділянки. Також, оскільки Яремчанською міською радою Івано-Франківської області земельні ділянки були передані у приватну власність ОСОБА_6 і вибули з постійного користування Карпатського національного природного парку не з його волі у протиправний спосіб і в подальшому були відчужені ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ці земельні ділянки підлягають витребуванню від набувачів відповідно до положень ст. 388 ЦК України.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Карпатський національний природний парк було створено на підставі постанови Ради Міністрів Української Радянської Соціалістичної республіки від 03 червня 1980 року № 376, пунктом 2 якої було затверджено межі парку згідно з додатком до постанови. Приймально-передавальними актами від 19 жовтня 1981 року землі від колишніх землекористувачів були передані Карпатському національному природному парку. Рішенням виконкому Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 19 жовтня 1981 року № 254 межі Карпатського національного природного парку було впорядковано з урахуванням матеріалів лісовпорядкування 1981 року.

У подальшому, у 2001 році було проведено інвентаризацію земель Карпатського національного природного парку, у процесі проведення якої межі Карпатського національного природного парку були погоджені із сільськими радами усіх населених пунктів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, що підтверджується відповідним актом від 22 жовтня 2001 року (а.с. 49 зворот, т. 2).

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 27 грудня 2001 року № 189-3/2001 «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського НПП» затверджено межі території Карпатського національного природного парку. На підставі даного рішення Карпатському національного природного парку було видано державний акт серії І-ІФ № 002766 на право постійного користування земельною ділянкою площею 3 592,69 га в межах згідно з планом на території Яремчанської міської ради Івано-Франківської області для природно-заповідного використання (а.с. 23-24, 25, т. 1). Цей акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000052.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2009 року (а.с. 115-120, т. 1), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20 січня 2010 року (а.с. 127-131, т. 1) у справі за позовом прокурора м. Яремче в інтересах держави - Міністерства охорони навколишнього природного середовища України в особі Карпатського національного природного парку до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання нечинним рішення ради, позов задоволено. Визнано нечинним рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 19 червня 2003 року № 104-4/2003 про відміну рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 27 січня 2001 року № 189-3/2001 року.

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 379-27/2009 від 13 жовтня 2009 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб» було затверджено матеріали вибору земельної ділянки загальною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 (а.с. 20, т.1).

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 406- 29/2010 від 21 січня 2010 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб; затвердження та внесення змін до рішень виконавчого комітету Яремчанської міської ради», було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у м. Яремче Івано-Франківської області, ОСОБА_6 та передано їх у власність (а.с. 21, 22, т. 1).

На підставі рішень Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 379-27/2009 від 13 жовтня 2009 року, на ім'я ОСОБА_6 04 червня 2010 року видано державні акти серії НОМЕР_7 на земельну ділянку площею 1,32 га та серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 0,5000 га, які розташовані по АДРЕСА_1 у м. Яремче Івано-Франківської області, цільове призначення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (а.с. 29, 31, т. 1).

Після звернення ОСОБА_6 13 липня 2010 року до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із заявою № 471, останньому 06 вересня 2010 року на земельну ділянку площею 1,32 га було видано два державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,65 га та серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,67 га (а.с. 26, 27, т. 1).

На підставі договорів купівлі-продажу, 06 липня 2010 року ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,5000 га кадастровий № НОМЕР_5 (а.с. 38, т. 1), 15 вересня 2010 року - ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,6700 га кадастровий номер № НОМЕР_4 (а.с. 39, т. 1), а ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 0,6500 га, кадастровий № НОМЕР_2 (40, т. 1), розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, м. Яремче, АДРЕСА_1, надані для ведення особистого селянського господарства.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 19 березня 2012 року відносно начальника Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського національного природного парку ОСОБА_11 було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. (а.с. 42, т. 1).

Згідно з висновком комплексної земельно-лісовпорядної експертизи від 25 лютого 2012 року, проведеної в межах зазначеної кримінальної справи, земельні ділянки, площею 0,5000 га та 1,3200 га, які були надані у приватну власність ОСОБА_6 та розміщені в м. Яремче по АДРЕСА_1, відносяться до земель природно-заповідного фонду Карпатського національного природного парку, знаходяться у кварталі № 4, частково у виділах відповідно № № 42 та 36 та №№ 36 та 46 Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського національного природного парку згідно матеріалів лісовпорядкування від 2001 року, виконаного Комплексною експедицією Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання і згідно ст. 5 Лісового кодексу України є землями лісогосподарського призначення (а.с. 43-45, т.1).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3506 від 09 грудня 2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, неможливо встановити чи має місце накладення земельних ділянок, що належали ОСОБА_6 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_7, площею 1,32 га (в подальшому на підставі заяви № 471 від 13 липня 2010 року земельну ділянку площею 1,32 га було розділено та видано державні акти на право приватної власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,65 га та серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,67 га), та серії НОМЕР_6, площею 0,5000 га на земельну ділянку, що належить Карпатському національному природному парку на підставі державного акта на право постійного користування землею від 29 грудня 2001 року ІІ-ІФ №002766. Також неможливо визначити чи відповідає проект землеустрою щодо відведення Карпатському національному природному парку в постійне користування земельної ділянки, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 від 29 грудня 2001 року вимогам законодавства, встановленим стандартам і правилам, а також п. 1.15 Інструкції держкомзему № 43, так як в матеріалах справи він відсутній. (а.с. 2-6, т. 2).

Згідно зі ст. ст. 43, 44 Земельного Кодексу України, 2001 року (далі - ЗК України, 2001 року), землі національних природних парків відносяться до земель природного заповідного фонду України.

Законом України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що відносини в галузі охорони і використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Земельного кодексу України, 1990 року (далі - ЗК України, 1990 року), користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Частиною 1 статті 72 ЗК України, 1990 року передбачено, що до земель природоохоронного призначення належать землі заповідників, національних, зоологічних і дендрологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників (за винятком мисливських), заповідних урочищ, пам'яток природи. На землях природоохоронного призначення забороняється діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню або яка може негативно впливати на якісний стан земель. Для забезпечення режиму заповідників, національних, зоологічних і дендрологічних парків, парків - пам'яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників (за винятком мисливських), заповідних урочищ, пам'яток природи встановлюються охоронні зони із забороною на землях цих зон діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення додержання режиму земель природоохоронного призначення. Порядок використання земель природоохороного призначення визначається законодавством України.

Статтею 92 ЗК України, 2001 року передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 зазначеного Кодексу надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом.

За змістом п. б ч. 1 ст. 141 ЗК України, 2001 року, підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 ст. 149 ЗК України, 2001 року, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 150 ЗК України, 2001 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до особливо цінних земель відносяться: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерновобуроземні глибокі і середньоглибокі; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму; землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; дернові глибокі ґрунти Закарпаття; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов'язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. Погодження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок на особливо цінних землях, а також для розміщення та обслуговування будівель і споруд іноземних держав, міжнародних організацій провадиться Верховною Радою України (ч. 3 ст. 151 ЗК України, 2001 року).

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-3090цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними оскаржуваних рішень Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, апеляційний суд правильно встановив, що такі рішення були прийняті органом місцевого самоврядування з порушенням вимог чинного законодавства, проте не перевірив чи визнаються такі рішення недійсними у спосіб обраний позивачем чи визнаються незаконними.

Також, апеляційний суд, розглянувши позовні вимоги щодо витребування спірних земельних ділянок у відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та повернення їх Карпатському національному природному парку, застосував до спірних правовідносин положення ст. 388 ЦК України, не з'ясувавши належним чином підстав, з яких саме було заявлено вимоги.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 27-31 ЦПК України безпідставно відмовив прокурору м. Яремче у клопотанні про уточнення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Суд зобов'язаний розглядати справу в межах заявлених позовних вимог і відмова у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, фактично є відмовою в судовому захисті та порушенням вимог ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо доступу до правосуддя.

Як вбачається, з матеріалів справи, ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року (а.с. 136, т. 1) дану справу було призначено до слухання по суті у судовому засіданні на 15 год. 09 квітня 2014 року.

09 квітня 2014 року прокурор м. Яремче звернувся до суду першої інстанції з заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 144-149, т.1), що підтверджується відтиском штампу суду. Зі змісту даної заяви вбачається, що прокурор просив з підстав, передбачених ст. 203, 215, 388 ЦК України визнати недійсним рішення 27-ї сесії Яремчанської міської ради п'ятого скликання № 379-27/2009 від 13 жовтня 2009 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб», яким було затверджено матеріали вибору земельної ділянки загальною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 та передачу їх у власність; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані у м. Яремче по АДРЕСА_1, видані ОСОБА_12: серії НОМЕР_7 від 04 червня 2010 року, серії НОМЕР_6 від 04 червня 2010 року, серії НОМЕР_1 від 13 липня 2010 року, серії НОМЕР_3 від 13 липня 2010 року; та повернути спірні земельні ділянки Карпатському національному природному парку, тобто дана заява була подана до розгляду справи по суті.

Відповідно до журналу судового засідання від 09 квітня 2014 року (а.с. 153 зворот) дана заява (клопотання) було предметом обговорення сторонами під час судового засіданні та у даній справі було оголошено перерву.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року у задоволенні клопотання прокурора про уточнення позовних вимог відмовлено через те, що позивачем було змінено як предмет позову, так і підстави позову.

Таким чином, судом першої інстанції фактично було позбавлено прокурора права на захист порушеного права особи, в інтересах якої останній звертається з позовом, у обраний ним спосіб.

Водночас, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що під час розгляду справи керівником Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в порядку ст. 37 ЦПК України було заявлено клопотання щодо здійснення процесуального правонаступництва і заміну прокурора м. Яремче Івано-Франківської області на керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області (а.с. 110-111, т. 2), яке судом залишилось не вирішеним.

Ураховуючи викладене, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П.Євграфова
О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова