Справа № 743/484/17 Провадження № 22-ц/795/1880/2017 Головуючий у I інстанції -Сташків В. Б. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, компенсації втрати частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (далі - УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС») задоволено частково.

Стягнуто з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на користь ОСОБА_1:

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року включно у сумі 18 618 грн. 64 коп., без урахування податків та зборів;

- компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку із затримкою її виплати та зростанням індексу споживчих цін, через затримку розрахунку при звільненні з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року у розмірі 564 грн. 43 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» в дохід держави судовий збір у розмірі 1247 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, не дослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяння повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, тобто невідповідність рішення суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що затримка розрахунку при звільненні щодо виплати суми компенсації за дні невикористаної відпустки виникла у зв'язку з наявністю спору щодо розміру такої компенсації та проведення службового розслідування, про що була повідомлена ОСОБА_1 Після закінчення службового розслідування 15.03.2017 року заявник виплатив ОСОБА_1 2592,72 грн. компенсації за дні невикористаної відпустки, а тому на думку заявника відсутні правові підстави для сплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також заявник стверджує, що не було допущено зі сторони УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» затримки виплати позивачу саме заробітної плати, тобто відсутні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Так, заявник виплатив 28.07.2015 року ОСОБА_1 1000,00 грн. заробітної плати, 04.08.2015 року - 1248,80 грн., тобто заборгованість по заробітній платі повністю була погашена заявником 04.08.2015 року, проте суд першої інстанції визначив суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати до 15.03.2017 року.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» та залишити рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року без змін.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду вдруге не з'явився, будучи кожного разу належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними у справі документальними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідача, повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» не виплатило ОСОБА_1 при звільненні належні суми, а тому на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року включно у сумі 18 618 грн. 64 коп. (без урахування податків та зборів), а також на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці» підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати, у зв'язку із затримкою її виплати та зростанням індексу споживчих цін, через затримку розрахунку при звільненні з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року у розмірі 564 грн. 43 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» компенсації за невикористані 5 календарних днів відпустки за період з 13 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 300 грн. 59 коп., суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами трудова угода від 14.07.2015 року свідчить про існування цивільно-правових, а не трудових правовідносин.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що 17 жовтня 2005 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу кухарем ПАС -34 Нові Яриловичі комплексу «Нові Яриловичі» філії «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС».

01 лютого 2014 року ОСОБА_1 переведена на посаду кухаря ПАС №34 «Нові Яриловичі» управління транспортних перевезень.

08 липня 2014 року позивач переведена на посаду кухаря ПАС №34 «Нові Яриловичі» управління стратегічного розвитку підприємства.

01 грудня 2014 року ОСОБА_1 переведена на посаду кухаря ПАС №34 «Нові Яриловичі» філії «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС».

13 липня 2015 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується записами трудової книжки.

За таких обставин, ОСОБА_1 в період з 17 жовтня 2005 року по 13 липня 2015 року працювала за безстроковим трудовим договором.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрат частини заробітної плати через порушення строків її виплати, затвердженого Постановою КМУ №1424 від 20.12.1997 року компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» від 13.05.2017 року про заборгованість із заробітної плати, станом на день звільнення 13.07.2015 року ОСОБА_1 не була виплачена заробітна плата в сумі 2248,80 грн. 28.07.2015 року ОСОБА_1 виплачено 1000,00 грн., а 04.08.2015 року - 1248,80 грн. (а.с.134).

Згідно довідки УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» від 15.05.2017 року про невикористані дні відпустки, на день звільнення 13.07.2015 року ОСОБА_1 не було використано 80 днів відпустки (14 календарних днів за період з 17.10.2011 року по 16.10.2012 року, 28 календарних днів - з 17.10.2012 року по 16.10.2013 року, 28 календарних днів - з 17.10.2013 року по 16.10.2014 року, 3 календарних дні - з 17.10.2014 року по 31.11.2014 року, 7 календарних днів - з 01.12.2014 року по 13.07.2015 року) (а.с.135).

Враховуючи, що при звільненні відповідач не виплатив ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 2248,80 грн., то суд першої інстанції відповідно до положень ст.117 КЗпП України обґрунтовано стягнув з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року включно у сумі 18 618 грн. 64 коп. без урахування податків та зборів, розмір якого визначений з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Доводи апеляційної скарги про недопущення зі сторони УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» затримки виплати позивачу саме заробітної плати спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Вирішуючи питання стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, суд першої інстанції вірно, у відповідності до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», врахував право працівника на отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому Положенням про порядок компенсації працівникам втрат частини заробітної плати через порушення строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року та стягнув вказану компенсацію з 14 липня 2015 року по 15 березня 2017 року у розмірі 564 грн. 43 коп.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що затримка розрахунку при звільненні щодо виплати суми компенсації за дні невикористаної відпустки виникла у зв'язку з наявністю спору щодо розміру такої компенсації та проведення службового розслідування, після чого 15.03.2017 року заявник виплатив ОСОБА_1 2592,72 грн. компенсації за дні невикористаної відпустки.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник повинен сплатити зазначене вище відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні настає при встановленні факту затримки виплати належних сум.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили наявність між сторонами спору щодо розміру сум коштів, належних працівникові до виплати при звільненні. Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження існування між позивачем та роботодавцем будь-якого спору, який перебував би на розгляді в органах, які відповідно до положень ст. 221 КЗпП України мають визначені законом повноваження щодо розгляду трудових спорів.

Посилання роботодавця на службове розслідування як на причину невиплати належних працівникові при звільненні коштів та на підтвердження наявності спору також не підтверджені жодними належними доказами ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді та є юридично неспроможними.

Разом з тим, чинним трудовим законодавством України не передбачено право роботодавця не здійснювати виплату належних працівникові грошових коштів при звільненні у зв'язку з проведенням службового розслідування, яке за твердженням заявника тривало до 15.03.2017 року та за закінченням якого була виплачена позивачеві компенсація за дні невикористаної відпустки.

У іншій частині рішення суду заявником не оскаржувалося та відповідно апеляційним судом не переглядалося.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції об'єктивно і повно встановив фактичні обставини справи та дав вірну оцінку зібраним по справі доказам, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: