Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1561/17 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Є.У.№ 321/1747/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення богру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював. Зазначав, що 13 червня 2016 року він позичив ОСОБА_4 1000 доларів США зі строком повернення боргу до 25 липня 2016 року, про що останній написав відповідну розписку. Посилаючись на те, що до теперішнього часу ОСОБА_4 борг не повернув, просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 28 810 грн., що еквівалентно 1 000 доларам США за курсом НБУ України, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 28810 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., а всього 29 361 (двадцять девять тисяч триста шістдесят одна) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість висновків суду про недоведеність позовних вимог, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки 06.04.2017 року, в засідання апеляційного суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Тому справу розглянуто за його відсутності у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своїх зобовязань за договором позики, гроші не повернув, а тому вся сума боргу має бути стягнута з нього в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2016 р. між позивачем та відповідачем був укладений усний договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачеві у позику 1 000 доларів США строком до 25 липня 2016 р. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 13.06.2016р., написаною відповідачем власноруч (а.с.20).

За умовами укладеного договору відповідач зобовязався повернути зазначену грошову суму до 25.07.2016 року. Проте у зазначений термін борг не повернув.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте судом не було здобуто жодного доказу того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором позики.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не виконав свого зобовязання та не повернув позивачу позику в сумі 1 000 доларів США, про що свідчить розписка у позивача, задовольнив позов, стягнувши за договором позики 28 810 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що зазначеної розписка він не писав, оскільки в розписці зазначені реквізити не його паспорта, за зазначеною розпискою грошей не брав.

Разом з тим належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що розписку він не писав, ОСОБА_4 суду не надав.

В суді першої інстанції відповідачеві неодноразово розяснювалося його право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на підтвердження доводів про те, що розписку він не писав.

Проте таке клопотання ні відповідачем, ні його представником заявлено не було ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Неправильне зазначення відповідачем в розписці своїх паспортних даних не є достатньою підставою для висновку про те, що розписку від його імені написала якась інша особа і що договір позики з ОСОБА_3 він не укладав.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія за наслідками апеляційного розгляду справи визнає апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді