АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4007/17Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1396/17 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дупіряк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2017 року, ухваленого суддею Сташків Н.М. по справі №607/4007/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суду із вказаним позовом, та з врахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій частці в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Вимоги обґрунтовано тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей. Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та ухиляється від покладеного на нього обов'язку по їх утриманню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше від розміру у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, тобто до 8 липня 2017 року - не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 8 липня 2017 року - не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 640 грн. судового збору в дохід держави. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються. Присуджуючи аліменти у частці від доходу, суд вийшов за межі позовних вимог, адже у своєму позові ОСОБА_3 просить призначити аліменти у твердій грошовій формі. Також рішення суду не містить посилань на докази, які підтверджують проживання дітей разом із позивачкою за адресою: вул. 15 Квітня, 23/140 в м. Тернополі. Крім цього, судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та єдиним джерелом доходу останнього є пенсія по інвалідності у розмірі 1300 грн. Поза увагою суду залишився той факт, що старший син - ОСОБА_4 отримує щомісячний дохід у вигляді пенсії. Змінюючи позовні вимоги 15 серпня 2017 року, тобто під час дії нових приписів законодавства, позивачка повинна була попередньо подати заяву про видачу судового наказу, а тому позов не підлягав задоволенню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника Дупіряк О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3, яка вважає рішення суду законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Визначаючи розмір аліментів, суд, врахувавши обставини, визначені ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я дітей їх матеріальне становище, один з яких є інвалідом та потребує постійної реабілітації, санаторного лікування, стан здоров'я відповідача, який є інвалідом ІІІ групи, однак протипоказаною йому є лише важка фізична праця та роботи, пов"язані з дією токсичних речовин, його матеріальне становище, зокрема те, що джерелом його доходів є пенсія в розмірі 1247,00 грн., необхідність періодичного лікування, наявність у відповідача матері пенсійного віку, наявність у його власності транспортного засобу, дійшов висновку про визначення розміру аліментів на утримання дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, але не менше визначеного чинним законодаством мінімального розміру аліментів, зокрема - до 8 липня 2017 року - не менше ніж 30 відсотків, а з 8 липня 2017 року - не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що з 23 жовтня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У даному шлюбі народилися діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як пояснили сторони у суді апеляційної інстанції, 12.04.2017 року шлюб між ними розірвано, проживають окремо. Діти проживають з матір"ю. При цьому відповідач зауважив, що молодший син щодня після уроків приходить до нього, обідає, вони разом роблять уроки.

Старший син ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується медичним висновком № 7 від 22 січня 2013 року, виписками з медичної карти. Дитині встановлено діагноз: дитячий церебральний параліч, диплегічна форма, спастичний трипарез з перевагою зліва, хореоатетозні гіперкінези з стійким вираженим порушенням функції рук, помірно вираженим порушенням функції ніг. Розлади психологічного розвитку, дизартрія. Простий міопічний астегматизм обох очей.

Медичними висновками дитині рекомендовано лікування в міському та обласному центрах реабілітації щоквартально, санаторне лікування. Стаціонарне обстеження щорічно. Ортопедична корекція.

ОСОБА_4 навчається у 7-Б класі у закладі освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" і утримується за рахунок держави на неповному державному утриманні. Як з"ясовано колегією суддів у судовому засіданні, дитина перебуває у цьому навчальному закладі у робочі дні під час уроків, після яких його забирає позивачка, водить у басейн, тренажерний зал. Ночує дитина за місцем проживання матері.

Відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає.

Середньомісячний заробіток позивачки у січні - березні 2017 року складав 3 660,84 грн.

Розмір пенсії, яку отримує старший син ОСОБА_4, складає 2600 грн. (з березня 2017 року).

Докази про те, що такий розмір пенсії, з врахуванням інвалідності, наявних хвороб та потреби постійного лікування та реабілітації, повністю забезпечує потреби дитини, відсутні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Підстав для звільнення відповідача від обов"язку утримувати дітей судом не встановлено.

Відповідач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, офіційно не працює, отримує пенсію. У зв"язку з наявними хворобами потребує лікування, яке періодично й проходить. Разом з тим, згідно медичних висновків, відповідачу протипоказана лише важка фізична праця та роботи, пов"язані з дією токсичних речовин.

Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі не менше мінімально визначеного чинним законодавством.

Доводи апеляцяційної скарги про те, що суд неправомірно стягнув аліменти на користь матері, так як аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, колегія суддів оцінює критично, так як згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім"я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду не містить посилань на докази, які підтверджують проживання дітей разом із позивачкою за адресою: вул. 15 Квітня, 23/140 в м. Тернополі, діти зареєстровані разом з батьком за адресою вул. Куліша, 10/15 та проводять у цьому житлі значну частину часу, кожного дня приходять зі школи, там відпочивають, роблять уроки, обідають, вечеряють, батько купляє дітям печиво, солодощі, колегія суддів оцінює критично.

Як в суді першої, так й апеляційної інстанцій відповідач не заперечив, що він з дружиною проживають окремо, діти проживають з матір"ю, хоча залишились зареєстрованими за тією адресою, де були зареєстрованими та проживали до розірвання шлюбу між сторонами. Позивачка не заперечила, що молодший син ОСОБА_5 після уроків у школі іде до батька і в нього обідає, інколи робить уроки, але не проживає у нього.

Інших заходів участі в утриманні дітей, окрім обіду для молодшого сина та придбання для нього солодощів і печива, відповідач не назвав.

Наведені відповідачем обставини колегія суддів розцінює як участь батька у вихованні сина ОСОБА_5, але такі обставини не свідчать про виконання батьківського обов"язку утримання двох дітей. Окрім обіду та солодощів, для гармонійного розвитку дитина потребує кількох інших прийомів їжі, а також придбання необхідних речей - одягу, книг, канцелярського приладдя, тощо.

Тому наведені ОСОБА_1 обставини не звільняють його від обов"язку брати участь в утриманні обох дітей.

Доводи про те, що судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та єдиним джерелом доходу останнього є пенсія по інвалідності у розмірі 1300 грн., поза увагою суду залишився той факт, що старший син - ОСОБА_4 отримує щомісячний дохід у вигляді пенсії, колегія суддів вважає безпідставними. У рішенні суду надано оцінку вказаним обставинам, враховано стан здоров"я як відповідача, так і дитини. Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що враховуючи діагноз старшого сина ОСОБА_4 та необхідність його постійного лікування та реабілітації, факт отримання дитиною пенсії по інвалідності не звільняє батька від обов"язку утримання дитини-інваліда. Докази про те, що пенсія повністю покриває потреби дитини, відсутні.

Наявні у відповідача хвороби та інвалідність ІІІ групи не є перешкодою для працевлаштування, протипоказаною йому є лише важка фізична праця, а не будь-яка праця взагалі.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, так як у позові ОСОБА_3 просила призначити аліменти у твердій грошовій формі, в той же час суд стягнув аліменти у частці від заробітку, колегія суддів оцінює критично, так як суд першої інстанції не стягув аліменти

у розмірі більшому, ніж просила позивачка. Аліменти стягнуті у мінімальному розмірі.

Суд врахував, що підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі немає, оскільки відповідач не працює, але щомісячно отримує дохід у вигляді пенсії у чітко визначеному розмірі, тому прийшов до вірного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_1, але не менше встановленого чинним законодавством мінімуму.

Доводи ОСОБА_1 про те, що змінюючи позовні вимоги 15 серпня 2017 року, тобто під час дії нових приписів законодавства, позивачка повинна була попередньо подати заяву про видачу судового наказу, а тому позов не підлягав задоволенню, колегія суддів оцінює критично, так як вибір способу захисту прав належить саме позивачу. Із позовною заявою позивачка звернулась у березні 2017 року, коли чинним законодавством не передбачалося можливості видачі судового наказу про стягнення аліментів. Окрім цього, подання заяви про видачу судового наказу чи позовної заяви має один і той же наслідок для відповідача - стягнення аліментів, тому наведені ним аргументи не свідчать про порушення його прав.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений 26 грудня 2017 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома