Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Новогродівський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Пригода О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, вказуючи на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, який був зареєстрований 04.09.1999 року, від якого мають 2-х дітей - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя не склалось, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. З червня 2016 року вона з дітьми мешкає у своєї матері. В провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у вересні 2008 року за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2008 року набуто нерухоме майно-житловий будинок №4 по вул.Шевченко м.Новогродівка, загальною вартістю 76359 грн. 16.02.2008 року відповідачем була придбана земельна ділянка площею 0,0923 га, за адресою: м.Новогродівка Донецька область вул.Шевченко,4. Вказаний будинок та земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, її та чоловіка. Посилається на ст.ст.60,70 СК України, п.п.18-2,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Власного житла вона не має, тому вимушена з дітьми мешкати у своєї матері. Діти знаходяться на її утриманні. Від відповідача вона отримує аліменти на дітей загальним розміром 127 грн. Додаткової матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідач має власне нерухоме майно, квартиру яка належить йому за договором дарування. Вважає, що її частка нерухомого майна повинна складати більшість. Просить поділити житловий будинок, загальною площею 86,3 кв. м., житловою площею 43,1 кв.м. із господарськими спорудами, які знаходяться за адресою м.Новогродівка вул.Шевченко,4, визнавши за нею, ОСОБА_1 право власності на відокремлені частини житлового будинку, та господарські споруди, що відповідають розміру 3/4 частки у спільному майні. Виділити їй 3/4 частки земельної ділянки визнавши за нею право приватної власності що знаходиться по вул.Шевченко,4 в м.Новогродівка Донецької області, площа якою складає 0,0923 га, кадастровий номер .00.003.0564, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщено житловий будинок.

Позивач позов підтримала, просить його задовольнити, пояснила, що просить частку в розмірі 3/4 з врахуванням інтересів двох дітей, бажає разом з дітьми мешкати в спірному будинку,в якому вони зареєстровані, в теперішній час мешкає з дітьми у своєї матері. Відповідач аліменти на дітей добровільно не сплачує, з врахуванням примусового стягнення аліментів вона отримує їх в розмірі 160 грн. Іншого житла в неї не має. Відповідач має квартиру, в якій можує мешкати. Вона вважає неможливим сумісне мешкання та розпорядження спірним майном разом з відповідачем. Відповідач в будинку не мешкає, не доглядає за ним. Вказаний будинок та земельна ділянка придбалися за кошті від продажу її батьками квартири. Вона зверталась до відповідача з проханням поділити майно, на що він відповів, що вона нічого не отримає. Для проведення експертного дослідження можливості виділення окремих частин в будинку та земельної ділянки вона не зверталась.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити, вказав що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, як подружжю. Спірне майно було придбано за рахунок коштів, від продажу майна батьками позивача по справі. Згоди про поділ майна між сторонами не досягнуто. Суд має при поділі майна врахувати інтереси дітей, наявність у відповідача іншого житла у вигляді квартири.

Відповідач позов не визнав, просить в позові відмовити, пояснив, що вказане спірне майно, будинок та земельну ділянку вони придбали під час, коли сумісно не мешкали, за гроші які надали його батьки, також він продав квартиру та гараж. Крім того, під час шлюбу, вони придбали та зареєстрували на позивача земельну ділянку в м.Новогродівка, яку він підготував для будівництва, там був будинок, після пожежі, на якій позивач має право власності та право мешкати в будинку. Від позивача грошових вкладень під час придбання ними нерухомого майно внесено не було, він працював, вкладав свої гроші у ремонт та придбання майна. Діти зареєстровані за спірною адресою будинку, він не заперечує, щоб вони мешкали разом з ним в будинку, він мешкає в будинку, доглядає його, у нього там господарство, сплатив борги за комунальні послуги. Йому дійсно ще належить квартира по вул.Гагаріна в м.Новогродівка, але в ній мешкає його мати. Вважає, що спірне майно належить йому на праві приватної власності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно свідоцтва про одруження, сторони одружилися 04.09.1999 року, від шлюбу мають дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб розірвано рішенням Новогродівського міського суду від 19.04.2017 року.

Згідно нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.03.2008 року, витягу з Державного реєстру правочинів від 28.03.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року, ОСОБА_3 прийняв у власність (купив) житловий будинок №4, що розташований по вул.Шевченко у м.Новогродівка на земельній ділянці Новогродівської міської ради, на який побудовано та відчужується: будинок, сіні, погреб, погреб, тамбур, сарай, сарай, гараж, баня, паркан, ворота, сарай, загальною площею 86,3 кв.м., житловою 43.1 кв.м.

Згідно плану на будинок по вул.Шевченко,4 м.Новогродівка, плану експлікації внутрішніх приміщень до плану житлового будинку, площа житлова 43,1 кв.м., загальна площа 86,3 кв.м., на земельній ділянці розташовані: житловий будинок, тамбур, погреб, гараж, баня, сарай, огорожа, ворота.

Згідно зведеного акту вартості господарських будівель та споруд за адресою м.Новогродівка вул.Шевченко,4 від 27.03.2008 року, заміщена (балансова вартість) склала 138952 грн., інвентаризаційна 76359 грн.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.07.2008 року та витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 16.07.2008 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Новогродівської міської ради від 27.06.2008 року №5/31-16 є власником земельної ділянки площею 0,0923 га, що розташована по вул.Шевченко,4 м.Новогродівка, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно паспортів громадянин України та оглянутої судом в судовому засіданні домової книги, місце проживання позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом встановлено, що сторони з 04.09.1999 року по 03.05.2017 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спірний житловий будинок по вул.Шевченко,4 у м.Новогродівка з господарськими спорудами та земельна ділянка були придбані відповідачем 28.03.2008 року та 16.07.2008 року, тобто під час перебування у шлюбі, відповідачем не доведено, що майно набуте за його власні кошти, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до ст.60 СК України, вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також суд погоджуються з твердженням позивача, що у разі поділу мана, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд бере до уваги інтереси дітей, з урахуванням яких, частка майна того подружжя з ким залишились мешкати діти має бути більше за частку майна іншого подружжя.

Незважаючи на те, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна у спосіб який просить позивач, а саме: поділити житловий будинок із господарськими спорудами визнавши за нею право власності на відокремлені частини в розмірі 3/4 частки та виділити їй 3/4 частки земельної ділянки визнавши за нею право приватної власності неможливий з наступних підстав.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбного договору та домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем як в позові так і в судовому засіданні не зазначено які відокремлені частини в спірному майні будинку з господарськими спорудами вона просить при поділі визнати на праві власності за нею, не доведено в судовому засіданні можливість поділу в натурі спірного майна у вигляді будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, або виділу 3/4 частки із вказаного майна належними доказами, а саме експертним будівельно-технічним висновком про проведення поділу спірного будинку в натурі на дві або три частини з організацією двох ізольованих приміщень з самостійними виходами для відповідача та позивача по справі, які можуть використовуватися як окремі жилі приміщення, що буде відповідати вимогам будівельних норм.

Клопотання про призначення експертизи сторонами заявлено не було, як і не було встановлено можливості одержання одним із співвласників майна грошової (матеріальної) компенсації вартості його частки майна від іншого співвласника.

Таким чином поділ майна у вигляді будинку та господарських споруд, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності у визначений законодавством спосіб неможливий, в звязку з чим неможливий і поділ земельної ділянки, яка також належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» від 22.12.1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можливо переобладнати в такі квартири.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом прав спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З урахуванням викладеного, враховуючі, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України), суд вважає, що позивач неправильно обрав спосіб захисту права власності, що є підставою відмови у позові.

Керуючись ст.ст.20, 364, 372, 368 ЦК України, ст.ст.60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.10, 29, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Новогродівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повна частина рішення виготовлена 26 червня 2017 року.

Рішення виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя: