Провадження №2/521/1181/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку та усунення перешкод користування квартирою.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є власником 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, що складається в цілому з трьох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 41,1 кв.м., підсобною 15,6 кв.м. загальною площею 59,3 кв.м.

1/2 частина зазначеної квартири належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 19.07.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-690. Інша 1/4 частина зазначеної квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 19.07.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-691. Право власності на 3/4 частини зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, 1/4 частина якої належить їй на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2012 року.

Зазначає, що як власник 3/4 частини квартири, вона позбавлена можливості користуватися даною квартирою оскільки відповідач перешкоджає їй у володінні, користуванні та розпорядженні її часткою. Відповідач не пускає до квартири, замуровує дверний отвір входу до кімнати якою позивачка намагається користуватися, погрожує змінити замок на вхідних дверях до квартир, влаштовує скандали і будь-яким способом намагається перешкодити позивачу користуватися квартирою. ОСОБА_3 на теперішній час проживає в спірній квартирі та в категоричній формі відмовилась від самостійного визначення між ними порядку користування квартирою.

Неодноразово уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 остаточно просить суд:

1) встановити порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_2, наступним чином: виділити ОСОБА_5 у користування житлову кімнату, площею 11,9 кв.м. з балконом, площею 1,3 кв.м. та житлову кімнату, площею 17,7 кв.м.; виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату, площею 11,5 кв.м.; виділити у загальне користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приміщення кухні, площею 5,8 кв.м., приміщення коридору, площею 7,0 кв.м.

2) зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкод у здійсненні робіт по закладенню дверного отвору між житловими кімнатами площею 11,5 кв.м. та 11,9 кв.м. та по відновленню дверного отвору в перегородці між житловими кімнатами площею 17,7 кв.м. та 11,9 кв.м.

3) зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у володінні, користуванні та розпорядженні її частиною квартири за адресою АДРЕСА_2, в тому числі приміщеннями, що знаходяться у загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3

4) переоформити особистий рахунок квартири за адресою АДРЕСА_2 на два окремі особисті рахунки один особистий рахунок відкрити на ОСОБА_5, другий особистий рахунок відкрити на ОСОБА_3

5) Відшкодувати судові витрати.

Позивач ОСОБА_5 в судове засіданні не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені остаточні вимоги (а.с. 119) та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали просили суд відмовити у задоволені позову з підстав та правової аргументації викладеній у письмових поясненнях по справі (а.с. 57-62, 107-113).

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 є власником 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, що складається в цілому з трьох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 41,1 кв.м., підсобною 15,6 кв.м. загальною площею 59,3 кв.м. 1/2 частина зазначеної квартири належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 19.07.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-690. Інша 1/4 частина зазначеної квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 19.07.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-691. Право власності на 3/4 частини зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 9-13).

ОСОБА_3 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1, 1/4 частина якої належить їй на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2012 року (а.с. 14-15).

Згідно копії технічного паспорту виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» від 06.09.2011 року квартири за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на другому поверсі, трьох поверхового будинку та складається з трьох житлових кімнат; у тому числі: 1-а кімната 17.7 кв.м., 2-га кімната 11,9 кв.м., 3 я кімната 11,5 кв.м. Кухня окрема площею 5,8 кв.м., санвузол 2,8 кв.м., коридор 7,0 кв.м., балкони 1,3 кв.м. та 1,3 кв.м. Загальна площа квартири 59,3 кв.м. Житлова площа квартири 41,1 кв.м. (а.с. 16-17).

Із наданих, у судовому засіданні, представником позивача пояснень вбачається, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_5 в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживають. Представник ОСОБА_2 зазначила, що на сьогоднішній день у квартирі мешкають пятеро студентів сірійців, які винаймають вказане житло у відповідача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 визнала, що ОСОБА_5 дійсно не проживає у спірній квартирі та бачила її декілька разів, після смерті вітчима ОСОБА_6, коли запропонувала їй викупити успадковану нею після смерті ОСОБА_6 частину квартири, однак від пропозиції продати частину квартири ОСОБА_5 відмовилась. Відповідач зазначила, що існуючий порядок користування квартирою, а саме те, що вона зі своєю родиною займала житлову кімнату 17.7 кв.м., склався вже дуже давно, ще за життя її матері ОСОБА_7 ОСОБА_8 за власні кошти зробила ремонт у цій частині. Після смерті матері існуючий порядок користування майном зберігся та після вступу у спадщину між нею та ОСОБА_6 було досягнуто домовленості про збереження усталеного порядку користування спірною квартирою. Саме ОСОБА_6 за своє життя здійснював переобладнання дверних пройомів кімнат. Крім того, ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_7, почав здавати в оренду кімнати та підселяв до їх спільної квартири наймачів. Хто саме зараз винаймає кімнати у спірній квартирі їй не відомо. За життя ОСОБА_6 вона дозволяла йому здавати в оренду її частину квартири та сплачувала комунальні послуги враховуючи розмір її кімнати. Зараз вона нікому кімнати не здає бо планує проживати там з власною родиною .

З довідки з місця проживання та склад сімї від 26.01.2017 року № 148 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_9 (2004 р.н.), ОСОБА_10 (1993 р.н.), ОСОБА_3 та ОСОБА_11, ОСОБА_5 реєстрації місця проживання не має (а.с. 66).

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

22.11.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 та по справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу, на розгляд якої поставити питання: встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3, між співвласниками ОСОБА_5, у власності якої ? частини квартири та ОСОБА_3 у власності якої ? частина квартири.

Згідно висновку № 001(031.16)/17 від 27.01.2017 року складеного судовим експертом ОСОБА_12, експертом пропонується один можливий варіант порядку користування квартирою № 3 по вул. Лазарева адмірала, 71 в м. Одесі, що знаходиться у приватній спільній частковій власності з мінімальним відступом від часток, які належать співвласникам: виділити ОСОБА_5 у користування житлову кімнату № 5, площею 11,9 кв.м. з балконом, площею 1,3 кв.м. та житлову кімнату № 6, площею 17,7 кв.м.; виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату № 4, площею 11,5 кв.м.; виділити у загальне користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приміщення кухні № 1, площею 5,8 кв.м., приміщення санвузлу № 2, площею 2,8 кв.м., приміщення коридору № 3, площею 7,0 кв.м., балкон , площею 1,3 кв.м. (а.с. 48-56).

01.03.2017 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 та по справі було призначено повторну судову будівельно - технічну експертизу, на розгляд якої поставити питання: встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3, між співвласниками ОСОБА_5, у власності якої ? частини квартири та ОСОБА_3 у власності якої ? частина квартири.

Згідно висновку № 17-1031/24 від 19.05.2017 року, складеного ОНДІСЕ судовим експертом ОСОБА_1, експертом зазначено, що технічно можливо встановлення порядку користування квартирою № 3 по вул. Лазарева адмірала, 71 в м. Одесі, при якому кожному з співвласників виділяється ізольована житлова кімната, з урахуванням порядку користування, який склався на момент проведення експертизи (в користуванні ОСОБА_5 знаходяться житлові кімнати приміщення № 4 та № 5, в користуванні ОСОБА_3 знаходиться житлова кімната приміщення № 6). Крім того, враховуючи те, що співвідношення часток співвласників регламентує наступний принцип визначення порядку користування квартирою: співвласнику більшої частки може бути запропонована ізольована житлова кімната більшої площі, ніж співвласнику меншої частки, то технічно можливо встановити порядку користування квартирою № 3 по вул. Лазарева адмірала, 71 в м. Одесі, при якому кожному з співвласників виділяється ізольована житлова кімната, можливий варіант визначення порядку користування квартирою за яким: ОСОБА_5 у користування житлову кімнату № 5, площею 11,9 кв.м. з балконом, площею 1,3 кв.м. та житлову кімнату № 6, площею 17,7 кв.м.; виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату № 4, площею 11,5 кв.м.; виділити у загальне користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приміщення кухні № 1, площею 5,8 кв.м., приміщення санвузлу № 2, площею 2,8 кв.м., приміщення коридору № 3, площею 7,0 кв.м., балкон , площею 1,3 кв.м. (а.с. 94-105).

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

30.03.2011 року померла ОСОБА_7 і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді спірної квартири. Спадкоємцями першої черги були ОСОБА_3 та ОСОБА_6

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що за життя ОСОБА_6 вони в усній формі домовились, що він користується двома кімнатами 12,7 кв.м. та 12,3 кв.м., а вона з сімєю (ОСОБА_9 (2004 р.н.), ОСОБА_10 (1993 р.н.) та ОСОБА_11Г.) користується кутовою кімнатою 17.7 кв.м. Таке становище речей тривало до моменту смерті ОСОБА_6

Оцінюючи доводи позивача про необхідність зміни існуючого порядку користування квартири з урахуванням площі реальних часток співвласників у спірній квартирі та визначаючи баланс інтересів кожного із співвласників суд виходив, з того, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_5 успадкувала як право так і обовязки щодо спільного майна, у тому числі і обовязок дотримуватись існуючого порядку користування спірною квартирою.

Судом, також враховується, що в спірній квартирі зареєстровано та мають право на проживання як члени сімї відповідачки троє осіб (ОСОБА_9 (2004 р.н.), ОСОБА_10 (1993 р.н.) та ОСОБА_11Г.), які на теперішній час не визнані такими, що втратили право проживати у даній квартирі і користуються за домовленістю з ОСОБА_6 також лише однією жилою кімнатою № 6, площею 17,7 кв.м., а ОСОБА_5 як правонаступник ОСОБА_6 одноособово, як спадкоємець, користується двома кімнатами з балконом, що найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

Крім того, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відомості про те, що позивач звертався до ОСОБА_3 з пропозицією домовитись про порядок користування квартирою № 3 по вул. Лазарева адмірала, 71 в м. Одесі відсутні.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 порушено права ОСОБА_5 матеріали справи також не містять.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, та існуючий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, у суду не має визначених чинним законодавством підстав для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні робіт по закладенню дверного отвору між житловими кімнатами площею 11,5 кв.м. та 11,9 кв.м. та по відновленню дверного отвору в перегородці між житловими кімнатами площею 17,7 кв.м. та 11,9 кв.м.; зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у володінні, користуванні та розпорядженні її частиною квартири за адресою АДРЕСА_2, в тому числі приміщеннями, що знаходяться у загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, суд виходив з наступного.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Стороною позивача до суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_3 чинить перешкод ОСОБА_5 у володінні, користуванні та розпорядженні її частиною квартири за адресою АДРЕСА_2, в тому числі приміщеннями, що знаходяться у загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Щодо переоформлення особистого рахунку квартири за адресою АДРЕСА_2 на два окремі особисті рахунки один особистий рахунок відкрити на ОСОБА_5, другий особистий рахунок відкрити на ОСОБА_3

Так, згідно п. 5 ч. 3 . 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» - споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» - споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відсутність договору не звільняє від оплати за фактично надані послуги, оскільки послуги надаються безперебійно згідно ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. 3 Правил надання населенню послуг з газопостачання (затверджені постановою Кабміну України від 09.12.1999 року № 2246 з послідуючими змінами та доповненнями) (далі Правила).

Отже, питання про укладення договору, відкриття особового рахунку щодо надання комунальних послуг, послуг газопостачання, електропостачання та водопостачання відноситься, до компетенції підприємства, яке це питання вирішує на підставі відповідного звернення споживача.

Справа розглянута судом у відповідності з вимогами ст. 10,11,60 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами.

Оскільки, суд не має права ухвалювати рішення щодо прав та обовязків третіх осіб, до яких не заявляють самостійні вимоги, тому суд приходь до висновку про відмову у задоволені позовної вимоги про переоформлення особового рахунку.

У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України про розподіл судових витрат між сторонами, оскільки у задоволені позову було відмовлено, суд вважає необхідним відмовити позивачу і у відшкодуванні судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою таусунення перешкод в користуванні квартирою відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: