Головуючий в I інстанції Переверзева Л.І.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.

суддів Краснощокової Н.С., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, якій діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Колхозний ринок", ОСОБА_3 міської ради, третя особа приватне підприємство «Соловїний Гай», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Колхозний ринок", ОСОБА_3 міської ради, третя особа приватне підприємство «Соловїний Гай», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, а саме ст.157 ЦПК України строки розгляду справи - розглядалась тривалий час, ст.168 ЦПК України про розгляд судом клопотань та заяв осіб, які беруть участь у справі, в порушенні ст.193 ЦПК України треті особи без самостійних вимог виступають у судових дебатах після особи, на стороні якої вони беруть участь у справі, тобто після виступу його представника адвоката ОСОБА_2, але представник третьої особи ОСОБА_4 виступала останньою. Також, позивач та його представник несвоєчасно отримали як вступну та резолютивну частини рішення, так повний текст рішення. На підставі зазначених доводів апелянт просив постановити окрему ухвалу, відносно порушень, допущених суддею під час розгляду справи.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно зазначено, що позивачем не надано доказів щодо існування обєкту нерухомості - бетонного гаражу, який розташований за адресою: м. Краматорськ, вул. Ринкова(20 років Жовтня), 8 «А».

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

- суд першої інстанції не правильно встановив правовідносини, які склались між сторонами;

- суд першої інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка була виділена приватному підприємству «Соловїний гай» на умовах оренди, згідно договору оренди №33/п від 18 січня 1995 року. Сторонами даний договір не розірваний, він не визнаний недійсним та діє до 31 грудня 2020 року. Договір оренди повинен бути обовязковим і для нового власника, тобто для ТОВ «Колхозний ринок», але вони чинять перешкоди руйнуючи будівлі. Гараж, був розташований на земельній ділянці, спір про яку йде більш 10 років, право власності на гараж ОСОБА_5 ніхто не оспорював.

- судом розглядалась справа тривалий час;

- просив скасувати ухвали суду першої інстанції про відмову у відводі судді та про відмову у призначенні експертизи.

В судовому засіданні як представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, так і представник третьої особи приватне підприємство «Соловїний Гай» ОСОБА_6, просили апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ТОВ «Колхозний ринок» ОСОБА_7 просив апеляційні скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційної інстанції не зявився відповідач ОСОБА_3 міська рада, але надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності та заперечують проти задоволення апеляційної скарги (а.с.183 Т.2).

Також не зявився позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні його інтереси представляв ОСОБА_2

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника третьої особи приватне підприємство «Соловїний Гай» ОСОБА_6, представника відповідача ТОВ «Колхозний ринок» ОСОБА_7, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Колхозний ринок", ОСОБА_3 міської ради, третя особа приватне підприємство «Соловїний Гай», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач зазначає, що є власником обєкту нерухомості бетонного гаражу, площею 18,2 кв. м, який розташований на Центральному ринку за адресою вул. Ринкова,8а (20 років Жовтня) у м. Краматорську. Право власності на вказаний обєкт набуто ним на підставі договору купівлі-продажу (розписка) від 18 квітня 2005 року.

27 листопада 2015 року ТОВ «Колхозний ринок» зніс його бетонний гараж площею 18,2 кв. м, у звязку з чим йому заподіяна майнова шкода, яка згідно з висновками спеціаліста складає 12 777 гривень.

У 2008 році він продав всю нерухомість, розташовану на Центральному ринку за адресою вул. 20 років Жовтня, 8а ОСОБА_8 та ОСОБА_9, за винятком знищеного бетонного гаража.

Відповідно до генерального плану (схеми) під обєктами нерухомості, що були продані ОСОБА_10 загальна площа земельної ділянки складає 756 кв. м., з них під будівлями 454 кв.м., під двором 302 кв.м. Тобто, склався порядок користування земельною ділянкою.

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 неодноразово зверталися до ОСОБА_3 міської ради про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для функціонування торговельних павільйонів, але отримували відмови, остання раз будо відмовлено у звязку з тим, що земельна ділянка по вул. 20 років Жовтня 8 «А» у м. Краматорську знаходиться у приватній власності іншого субєкта господарювання, а саме ТОВ «Колхозний ринок».

ОСОБА_3 міська рада діючи усупереч нормам цивільного та земельного законодавства, порушуючи права ОСОБА_10, ОСОБА_9 та його, як власників обєктів нерухомості, надає земельну ділянку ТОВ «Колхозний ринок» спочатку в оренду, а потім продає на підставі договору купівлі-продажу № 135 від 28 вересня 2009 року (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 303811, виданий ТОВ «Колхозний ринок» 08 жовтня 2009 року).

При цьому, ОСОБА_3 міської раді відоме про існування договору оренди земельної ділянки з підприємством «Соловїний гай» строком на 25 років - до 2020 року, який по теперішній час є діючим, але всупереч цього уклала договір купівлі продажу на спірну земельну ділянку з ТОВ «Колхозний ринок».

Таким чином, на сьогоднішній день ТОВ «Колхозний ринок» є власником земельної ділянки за адресою вул. 20 років Жовтня, 8 (теперішня Ринкова) у м. Краматорську, на якій знаходяться обєкти нерухомості, належні на праві власності ОСОБА_9, ОСОБА_11 та йому.

Вважає, що рішення № 28/У-61 від 28 серпня 2009 року про продаж земельної ділянки ТОВ Колхозний ринок, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки № 135 від 28 вересня 2009 року та видача Державного акту право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 303811 від 08 вересня 2009 року порушують норми земельного законодавства України. Відповідач створює перешкоди в користуванні нерухомим майном. Відповідачем у входів у торговельні павільйони складено бетонні плити та інші сторонні предмети, що унеможливлює доступ у павільйони та використання їх за призначенням, чим порушує його права як власника.

Неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану його здоровя. Загострилось хронічне захворювання, так як він інвалід другої групи. Зазначає, що все це спричиняє йому великі незручності та моральні страждання, тому вважає,що йому завдана моральна шкода у розмірі 10 000 гривень.

Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ТОВ «Колхозний ринок» від 08 жовтня 2009 року та договір купівлі продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року №135. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на його користь матеріальну шкоду в сумі 12 777 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Позивач неодноразово уточнюючи позовні вимоги зазначив в якості третьої особи приватне підприємство «Соловїний Гай», останній раз 26 грудня 2016 року позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на його користь матеріальну шкоду в сумі 12 777 гривень, відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ТОВ «Колхозний ринок» від 08 жовтня 2009 року та договір купівлі - продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року №135 в частині 3033 кв.м. (а.с.1-3, 58-62, 137-1390 Т.1, а.с.50 Т.2).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовано виходив з вимог ст.60 ЦПК України, положень Цивільного кодексу України та зазначив, що позивачем не надано доказів щодо існування такого обєкту нерухомості як бетонний гараж, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. Ринкова,8а (20 років Жовтня), документів підтверджуючих право власності апелянта на спірне нерухоме майно відповідно до норм цивільного законодавства та не надано доказів, що спірний гараж було знищено відповідачем.

В матеріалах справи наявна розписка від 18 квітня 2005 року про те, що ОСОБА_12 від ОСОБА_1 отримана одна тисяча доларів США за проданий бетонний гараж, який знаходиться на колхозному ринку у старій частині міста, біля магазину «Каміла» по вул. 20 років Жовтня (а.с. 4 Т.1).

03 грудня 2015 року Експертним агентством, за заявою ОСОБА_1, складений висновок про вартість, згідно якого оцінка майна (бетонний гараж, який розташований за адресою: за адресою: м. Краматорськ, вул. 20 років Жовтня, 8а) визначена у сумі 12 777 гривень. (а.с.8 Т.1).

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України (у редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 поясняв, що відповідно до розписки у 2005 році між ОСОБА_12 та ОСОБА_1І був укладений правочин, який ніким не оспорюваний. Бетонний гараж знаходився на земельної ділянки, яка була відведена за договором оренди ПП «Соловїний гай» і ним користувався ОСОБА_12 Зазначив, що це був кіоск, але у розписки був зазначений гараж.

Отже, позивачем суду не доведено існування такого обєкту нерухомості як бетонний гараж, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. 20 років Жовтня,не надано відповідних правовстановлюючих документів на підтвердження право власності на спірний обєкт, не доведено, що саме діями відповідача (знесення обєкту) позивачу було спричинено матеріальну шкоду. Розписка у розумінні норм цивільного кодексу України про придбання нерухомого майна не є правовстановлюючим документом про право власності.

Оскільки у задоволенні позовних вимог у відшкодуванні матеріальної шкоди судом першої інстанції правильно відмовлено, тому правильно відмовлено і у відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є похідним від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданий ТОВ «Колхозний ринок» від 08 жовтня 2009 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року №135 в частині 3033 кв.м. виходив з того, що позивачем не надано суду доказів набуття права власності на споруду (бетонний гараж), тому що як обєкт нерухомості не була зареєстрована у встановленому законом порядку, а також не надав доказів про набуття право власності на будь яку будівлю або споруду.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року, які прийняті за результатом перегляду судових рішень з підстав, передбачених п. 1 частини 1 ст. 355 ЦПК України, у справах № 6-33цс13, № 6-14цс13, та в силу імперативних положень ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2009 року між ОСОБА_3 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» був укладений договір купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: м. Краматорськ, Донецької області, вул. 20 років Жовтня, 8, загальною площею 2,4589 га, яка відповідно до п.1.2 договору призначена для функціонування будівель і споруд ринку (а.с.18-21 Т.1).

08 жовтня 2009 року право власності за зазначену земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «Колхозний ринок», що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:016:0223) на підставі договору купівлі продажу №135 від 28 вересня 2009 року, рішенням ОСОБА_3 міської ради №28/V-61 від 26 серпня 2009 року, площею 2,4589 га, яка знаходиться за адресою: м. Краматорськ, вул. 20 років Жовтня, №8 та цільове призначення земельної ділянки для функціонування будівель і споруд ринку (а.с.69 Т.1).

17 квітня 2014 року рішенням апеляційного суду Донецької області, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 червня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок», ОСОБА_3 міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні власністю скасоване.

Визнано недійсним договір № 135 купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: місто Краматорськ Донецької області вулиця 20 років Жовтня, № 8, кадастровий номер :00:016:0223, загальною площею 2,4589 га, укладений між ОСОБА_3 міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок», посвідчений 28 вересня 2009 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 4224, в частині продажу земельної ділянки площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між приватним підприємством «Соловїний гай» та ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори 18 січня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 458.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, виданий ОСОБА_3 міської радою 08 жовтня 2009 року товариству з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на земельну ділянку загальною площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: місто Краматорськ Донецької області вулиця 20 років Жовтня, № 8, кадастровий номер :00:016:0223, в частині права власності на земельну ділянку площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між приватним підприємством «Соловїний гай» та ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори 18 січня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 458 (а.с.26-38 Т.2).

Однією з підстав при ухваленні зазначеного рішення було те, що 18 січня 2008 року ОСОБА_9, як фізична особа, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори, придбала у ПП «Соловїний гай» торгівельні павільйони, що знаходяться у м. Краматорськ по вул. 20 років Жовтня, 8-а, на земельній ділянці ОСОБА_3 міської ради і право власності ОСОБА_9 на ці обєкти нерухомості зареєстровано КП «БТІ м. Краматорська» 22 лютого 2008 року.

Отже, як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції позивач не довів та не надав доказів того, що він є власником будь якої споруди, яка може знаходиться на спірній земельної ділянки за адресою: м. Краматорськ, вул. Ринкова, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданий ТОВ «Колхозний ринок» від 08 жовтня 2009 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року №135 в частині 3033 кв.м. .

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному ухвалено з дотриманням норм матеріального права.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, а саме ст.157 ЦПК України строки розгляду справи - розглядалась тривалий час є неспроможним з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

25 січня 2016 року ухвалою суду першої інстанції було відкрите провадження у даній справі та 10 січня 2017 року ухвалено рішення.

Справа призначалась до розгляду неодноразово, перерви оголошувались у звязку з поданням клопотань про відкладення розгляду справи:

- третя особа подавала письмові клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням директора ПП «Соловїний гай» ОСОБА_1 за межами України 9 разів,

- клопотання позивача та представника позивача про відкладення розгляду справи 2 раза,

- неявка у судове засідання представника відповідача ОСОБА_3 міської ради, позивача;

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" №11 від 17 жовтня 2014 року, розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Що стосується доводу апеляційної скарги про порушення ст.168 ЦПК України про розгляд судом клопотань та заяв осіб, які беруть участь у справі, ст.193 ЦПК України треті особи без самостійних вимог виступають у судових дебатах після особи, на стороні якої вони беруть участь у справі, тобто після виступу його представника адвоката ОСОБА_2, але представник третьої особи ОСОБА_4 виступала останньою, несвоєчасне отримання судових документів частково знайшли своє підтвердження, що підтверджується журналом судового засідання.

Крім того, апелянт просив постановити окрему ухвалу, відносно порушень, допущених суддею під час розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.320 ЦПК України, апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Проте, це право суду, а не обовязок.

Отже, встановлені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка була виділена приватному підприємству «Соловїний гай» на умовах оренди, згідно договору оренди №33/п від 18 січня 1995 року, сторонами даний договір не розірваний, він не визнаний недійсним та діє до 31 грудня 2020 року, а тому він повинен бути обовязковим і для нового власника, тобто для ТОВ «Колхозний ринок», але вони чинять перешкоди руйнуючи будівлі є безпідставним.

З матеріалів справи вбачається наступне.

18 січня 1995 року між ОСОБА_3 міською радою та приватним малим підприємством «Соловїний гай» був укладений договір оренди за №33/П на право тимчасового користування землею несільськогосподарського призначення, про що свідчить копія договору.

Відповідно до п.1.1договору, в оренду передана земельна ділянка розміром 992,6 кв.м., яка розташована на території ринку у старій частині міста.

Пунктом 1.2 передбачено, що земельна ділянка надається на умовах оренди з 18 січня 1995 року виключно за призначенням: організація торгівлі та громадського харчування.

У п.8 договору зазначено строк оренди з 18 січня 1995 року по 31 грудня 2020 року (а.с.26-27 Т.1).

27 січня 1997 року Приватному малому підприємству «Соловїний гай» на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів від 16 жовтня 1996 року за №545, міською Радою народних депутатів м. Краматорська Донецької області, виданий державний акт на право постійного користування землею (І-ДН №003224), площею 0,0993 га для розміщення магазину та складських приміщень. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №91 (а.с.145-149 Т.1).

02 серпня 2006 року рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради за №50 визнано таким, що втратив чинність п.п.3.4 п.3 рішення виконкому міської ради від 16 жовтня 1996 року №545 «Про вилучення земельних ділянок на підтвердження права постійного користування землею і надання земельних ділянок в постійне користування» в частині надання земельної ділянки в постійне користування приватному малому підприємству «Соловїний гай» площею 993,21 кв.м. на території ринку в старій частині міста, для розміщення магазину та складських приміщень (а.с.207 Т.1)

Так, 21 червня 2006 року постановою Вищого господарського суду України постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20 березня 2006 року залишено без змін у справі за позовом Приватного підприємства «Соловїний гай» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колгоспний ринок», треті особи ОСОБА_3 міська рада, виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Зі змісту постанови ВГСУ вбачається, що відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням від 18 січня 1995 №33 виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради позивачу було виділено земельну ділянку на центральному ринку по вул. 20 років Жовтня м. Краматорськ площею 992,6 кв. м для організації торгівлі та громадського харчування строком на 25 років.

Рішенням від 16 жовтня 1996 року №545 виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради позивачу була надана земельна ділянка площею 993,21 кв. м на території ринку в старій частині міста для розміщення магазину та складських приміщень.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 03 грудня 2003 року №539 було скасовано п. 1.5 та визнано таким, що втратив чинність, п. 3.3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів від 18 січня 1995 року №33 "Про вилучення та надання земельних ділянок".

Пункт 1.5 вказаного рішення було скасовано у звязку з неправомірністю вилучення відповідної земельної ділянки без добровільної відмови землекористувача. В звязку з цим втратив чинність п. 3.3 цього рішення в частині надання вказаної земельної ділянки в тимчасове довгострокове користування позивачу.

Під час розгляду апеляційної скарги рішенням ОСОБА_3 міської ради від 02 лютого 2006 року №50 визнано таким, що втратив чинність, пп. 3.4 п. 3

рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 16 жовтня 1996 року №545 в частині надання в постійне користування позивачу земельної ділянки площею 993,21 кв. м на території ринку в старій частині міста для розміщення магазину та складських приміщень.

Позивач не спростував обставин скасування рішень, на підставі яких він здійснював користування відповідною земельною ділянкою.

Тобто позивач на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції втратив право на спірну земельну ділянку і, відповідно, положення п. 3 ст. 152, п. 2 ст. 158 ЗК України на захист його прав як землекористувача шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться по вул. 20 років Жовтня у м. Краматорську, та спонукання відповідача усунути металеві споруди, розташовані на суміжній земельній ділянці, не поширюються за відсутністю у позивача такого права землекористування.

Згідно з п. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач не довів дотримання ним меж здійснення цивільних прав, визначених у ст. 13 ЦК України, тому підстави для захисту його цивільних і земельних прав від дій відповідача, які позивач вважав порушенням його права на користування земельною ділянкою, відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, твердження апелянта про те, що договір оренди №33/п від 18 січня 1995 року не розірваний, не визнаний недійсним та діє до 31 грудня 2020 року є неспроможними, оскільки рішенням ОСОБА_3 міської ради від 02 лютого 2006 року №50 визнано таким, що втратив чинність, пп. 3.4 п. 3

рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 16 жовтня 1996 року №545 в частині надання в постійне користування позивачу земельної ділянки площею 993,21 кв. м на території ринку в старій частині міста для розміщення магазину та складських приміщень та встановлено судом рішенням яке набрало законної сили.

Крім того, представник позивача просив скасувати ухвали суду першої інстанції про відмову у відводі судді та про відмову у призначенні експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Цивільно-процесуальний Кодекс України встановлює вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. Цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає .

Всі інші ухвали самостійному апеляційному оскарженню не підлягають. Заперечення проти них можуть бути включені в апеляційну скаргу на судове рішення. До них належать, зокрема, ухвали, що стосуються відводу суддям, секретарю судового за¬сідання та ін.; про задоволення заяви щодо забезпечення доказів, у тому числі про призначення експертизи, тощо.

Вирішуючи питання щодо правильності відмови у задоволені заяви про відвід головуючому у справі та у призначені експертизи, апеляційний суд виходить із наступного.

В заяві про відвід позивач ОСОБА_1 посилається на порушення суддею цивільно-процесуальних норм,її непрофесійності як під час розгляду справи так і за «його межами».

Крім того, посилається на невмотивованість відмови у задоволені клопотання про призначення експертизи.

Однак, із змісту ухвали про відмову у призначенні будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 26 грудня 2016 року вбачається, що суддею при вирішенні цього питання була зясована думка інших учасників процесу, були наведені мотиви і підстави, та норми цивільного процесуального кодексу, на підставі яких судом було відмовлено у призначенні експертиз.

Посилання на порушення суддею цивільно-процесуальних норм,її непрофесійності під час розгляду справи і за «його межами є неконкретними.

Виходячи з аналізу вказаних ухвал, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені заяви про відвід та у призначенні експертиз.

Наведені в скарзі позивача доводи необґрунтовані й правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, якій діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до касаційного суду України.

Судді