Справа № 226/1968/17
Провадження № 2-о/226/209/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Димитровський міський суд Донецькой області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованих осіб: ОСОБА_2 міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту народження, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини в обґрунтування якої зазначила, що 13 березня 2017 року у м.Керч Автономна Республіка Крим, в неї народився онук ОСОБА_5, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Листом від 24.10.2017р. ОСОБА_2 міський відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовив зареєструвати народження дитини у звязку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих органами на території, не підконтрольній Україні та рекомендовано звернутися до суду. У звязку з цим просить суд встановити факт народження дитини чоловічої статі, яка народилася 13 березня 2017 року в м.Керч Автономна Республіка Крим та встановити дані про її батьків.

Заявник у судовому засіданні підтримала вимоги заяви, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заяві, яку просила суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи: відділу державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області до суду не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 до судового засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 279, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 04 червня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4 (а.с.4).

Згідно медичного свідоцтва про народження, виданим Керченським ПБ, 13.03.2017 року у ОСОБА_3 народилась дитина, хлопчик (а.с.5).

24.10.2017р. заявнику ОСОБА_2 міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні реєстрації дитини було відмовлено через відсутність документів, які є підставою для державної реєстрації народження, а саме лікарського висновку про народження дитини встановленої форми або рішення суду про встановлення факту народження особи в певний час (а.с.3).

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що заявник це матір його дружини. Він підтверджує, що у ОСОБА_3 у м.Керч АРК народився 13.03.2017р. хлопчик. Це йому відомо зі слів заявника. Також він спілкувався з батьками цієї дитини.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що заявник це її матір. Вона підтверджує, що у ОСОБА_3 у м.Керч АРК народився 13.03.2017р. хлопчик. Це їй відомо зі слів батька дитини, тобто її брата. Він подзвонив та розповів про це.

Питання державної реєстрації народження регулюються ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», гл.1 розд.III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52/5.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у звязку з встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсною і не створює правових наслідків.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заінтересованих осіб відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту народження у них дитини 13 березня 2017 року.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд, як виняток, бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

На підставі пояснень заявника, показів свідків та наданих документів, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Встановлення даного факту необхідне заявнику для юридичного визначення народження дитини, реалізації її права на імя, захисту прав, свобод та інтересів малолітньої дитини.

На пiдставi ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», гл.1 розд.III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52/5, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 234, 256, 2571, п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Вимоги заявника ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження 13 березня 2017 року у м.Керч Автономної Республіки Крим, Україна дитини сина у громадянки України ОСОБА_3 06.03.1986р.н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, Крим, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Крим, Україна, батько дитини: громадянин України ОСОБА_4 29.10.1985р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Крим, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін