БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/887/17
Провадження № 2-во/497/10/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд заяви щодо виправлення описки в рішенні суду

03.07.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Кравцової А.В., при секретарі судового засідання Бекметовій Х.В., розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Болградського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року у цивільній справі за його позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року був задоволений позов ОСОБА_1, і суд визнав за позивачем в порядку спадкування право власності на житловий будинок загальною площею 85,9кв.м., житловою площею 56,7кв.м., з господаврськимибудівлями: кухня літ.Б, вбиральня літ.В, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.Е, сарай літ.З, дворові споруди №1-№4, що розташовані по вул.Леніна у с.Василівка Болградського району Одеської області.

16.06.2017 року до суду надійшла заява позивача у вказаній цивільній справі - ОСОБА_1, якою він просить виправити резолютивну частину вказанного рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року, мотивуючи своє клопотання тим, що реєстраційна служба відмовляється зареєструвати за ним, позивачем, його право власності на нерухомість з-за неправильного, на її думку, формулювання резолютивної частини судового рішення, та просить виписати цю частину рішення суду по іншому: "визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташовані по вул.Леніна,187, с.Василівка, Болградського району, Одеської області".

У судове засідання сторони цивільної справи, що були сповіщені належним чином про дату та місце розгляду заяви про виправлення описки в рішенні суду, - не з'явилися, що не перешкоджає розгляду такої заяви згідно положень ст.119 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву та вивчивши матеріали цивільної справи, з'ясував наступне.

Цивільна справа №497/41/17, провадження №2/497/251/17, - за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, - перебувала в провадженні судді Болградського районного суду Одеської області Раци В.А., проте, оскільки головуючий на час надходження до суду даної заяви про виправлення описки перебуває у відпустці, комп'ютерна програма документообігу суду визначила інший склад суду для розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 85,9кв.м., житловою площею 56,7кв.м., з господаврськимибудівлями: кухня літ.Б, вбиральня літ.В, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.Е, сарай літ.З, дворові споруди №1-№4, що розташовані по вул.Леніна у с.Василівка Болградського району Одеської області.

Матеріали справи не містять заяв щодо зміни чи уточнення позовних вимог.

З рішення суду вбачається, що суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі і резолютивну частину свого рішення виписав з тим же самим фомулюванням, яким були сформульовані позовні вимоги, - в тому ж самому об'ємі: суд, на підставі наданих йому доказів, в їх сукупності, зробив висновок про обгрунтованість позовних вимог та задовольнив їх, визнавши право власності за позивачем на спірну нерухомість, докладно, відповідно до вимог позову, розписавши у резолютивній частині рішення з чого ця нерухомість складається.

В резолютивній частині вищевказаного рішення суду, як і в мотивувальній частині, - не вбачається жодних описок і неточностей, які б підлягали виправленню - суд вирішив питання захисту права позивача в тому самому обсязі, в якому це вказано було у позові.

На підтвердження свого посилання, позивач до заяви не додав письмової відмови державного реєстратора в реєстрації майна.

Що ж до виправлення формулювання резолютивної частини рішення, - про що просить позивач, - то суд дійшов висновку, що така дія не передбачена жодним чинним процесуальним Законом.

Так, з моменту ухвалення рішення суду набуває такої риси як незмінність. Незмінність рішення виникає до набрання ним законної сили і полягає в тому, що після його проголошення суд, який ухвалив рішення, не має права сам його скасувати або змінити (ч. 2 ст. 218 ЦПК України). Зазначене гарантує стабільність судового рішення, забезпечує стабільність правових відносин.

У той же час суду, який ухвалив рішення, надається можливість у чітко визначених законом випадках та процесуальному порядку: 1) доповнити своє рішення ( ст. 220 ЦПК); 2) роз'яснити його (ст. 221 ЦПК); 3) внести в нього виправлення (ст. 219 ЦПК); 4) визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання (ст. 217 ЦПК).

У всіх випадках суд не вправі під виглядом виправлення зазначених вище недоліків вносити будь-які зміни до змісту рішення, зокрема, змінювати первинні висновки мотивувальної чи резолютивної частин (наприклад, якщо неправильне визначення суми, що підлягає стягненню, було наслідком застосування судом закону чи іншого нормативно-правового акту, який не підлягав застосуванню, так як містив інші правила розрахунків для стягнення суми, то це не дає права на виправлення арифметичних помилок у рішенні суду, а є підставою для оскарження рішення в апеляційному порядку).

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при ухваленні рішення суду, Пленум Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р., постановив дати судам такі роз'яснення:

1. Судові рішення викладаються у формі ухвали або рішення

(частина перша статті 208 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ); далі - ЦПК). Судовий наказ і заочне рішення є різновидами судового рішення. Судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду іменем України. Судові рішення, відповідно до ст.124 Конституції України, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її

межами (частина перша статті 14 ЦПК).

2. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України ( 254к/96-ВР ) прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

3. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК, та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено), суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України).

13. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при

виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

19. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. В разі задоволення позову, суд викладає свій висновок по суті кожної вимоги, в обсязі, в якому їх було задоволено, шляхом зазначення відповідного способу захисту. Суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати його зміст. Він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Судом також може бути в порядку виконання рішення суду вирішене питання про додаткове рішення, але у випадку, якщо суд не вирішив якого-небудь питання, яке підлягало вирішенню. Воно не може змінити суті основного рішення чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

В ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно вже виконане.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суд, розглянувши позов ОСОБА_1 про визнання права власності, не ухвалював рішення про задоволення позову частково, а тому змінити рішення суду, виклавши його половину як правильний варіант рішення - є вимогою заяви, що не грунтується на жодній нормі закону, оскільки визнати право власності на майно без переліку складових, що входять до складу майна, в разі, якщо ТАКА була позовна вимога, - це буде зміна рішення суду, яка не передбачена Законодавством.

Так, рішення суду не є незаконним або невмотивованим, оскільки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дослідив єдину вимогу позову в обсязі, в якому її й було задоволено рішенням суду і шляхом зазначення відповідного способу захисту - "визнати", ухваливши по ній рішення на підставі належних і досліджених у судовому засіданні доказів. В рішенні суду відсутні неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності - в резолютивній частині чітко виписано "визнати право" - що унеможливлює його подвійне тлумачення. Щож до переліку частин нерухомого майна, яке є складовою усього нерухомого майна, на яке суд визнав право власності - то це, якби й не було зазначено у позовній вимозі, - не впливає на визначення як права власності позивача, що було захищене даним рішенням суду, так і реалізацію позивачем цього права власності у виді володіння і розпорядження цим майном.

Що ж до посилання позивача у заяві на відмову реєстраційної служби в реєстрації за громадянином права власності на підставі законного рішення суду, - то заявнику суд має роз'яснити чинні законодавчі норми: така вімова має бути викладена у письмовій формі і може бути оскаржена, за бажанням зацікавленої особи, - в порядку адміністративного судочинства, а законність підстав, якими обгрунтована така відмова, може бути розглянута Болградським районним судом Одеської області як адміністративним, - в порядку КАС України, - за умови звернення заявником з адміністративним позовом на дії (бездіяльність) адміністративного ресурсу - установу (організацію), що виконує адміністративно-розпорядчі функції держави.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні законні і обгрунтовані підстави для зміни формулювання резолютивної частини вищевказаного рішення суду, оскільки вони є лаконічними і вичерпними, та не підлягають частковому викладенню - в формі визнання судом частини вимоги, зазначеної у позові, - за відсутності в матеріалах справи заяви про зміну або уточнення позовної вимоги під час розгляду судом позову.

Керуючись ст.ст. 219, 304, 313, 315, 317,319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Болградського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року у цивільній справі №497/41/17, провадження №2/497/251/17 - за його позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, - шляхом викладенні резолютивної частини рішення без переліку складових нерухомого майна, на яке суд визнав право власності - залишити без задоволення в повному обсязі з підстав, викладених в мотивувальній частині даної ухвали.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В.Кравцова