Провадження № 22ц/790/5078/17 Головуючий 1-ї інстанції - Аркатова К.В.
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії -Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах якого діє законний представник - батько ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні, розподіл особистих рахунків на оплату житлово - комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, просить визнати за нею право власності на 19/84 часток у квартирі АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 - на 19/84 часток, за ОСОБА_5 - на 19/84 часток, за ОСОБА_6 - на 3/84 часток, за ОСОБА_7 - на 12/84 часток, за ОСОБА_8 - на 12/84 часток спірної квартири, що в загальному становить 84/84 або 1/1 часток згаданої вище квартири; розподілити особові рахунки на оплату житлово - комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до часток кожного із співвласників у праві спільної часткової власності у квартирі.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона та відповідачі у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорту вказана спірна квартира розташована на 5 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат, житловою площею 47 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,7 кв.м, 2-а кімната 8,3 кв.м, 3-я кімната 8,5 кв.м, 4-а кімната 11,5 кв.м, кухні площею 7 кв.м, вбиральні 1 кв.м, ванної кімнати 2 кв.м, коридору 9,7 кв.м, шафа вбудована 1,8 кв.м, балкону 3,4 кв.м. Загальна площа квартири 69,6 кв.м. Їй на праві приватної спільної часткової власності має належати 1/7 частина у порядку приватизації з 10 квітня 2003 року, 1/21 частина у порядку спадкування за законом з 24 грудня 2014 року після смерті батька, 1/28 частина квартири у порядку спадкування за законом з 30 травня 2016 року після смерті мами, що у квадратних метрах становить 10,65 кв.м

житлової площі або 19/84 частин квартири. Відповідачу ОСОБА_3, на її думку, має належати 1/7 частина у порядку приватизації з 10 квітня 2003 року, 1/21 частина у порядку спадкування за законом з 24 грудня 2014 року після смерті батька, 1/28 частина квартири у порядку спадкування за законом з 30 травня 2016 року після смерті мами, що у квадратних метрах становить 10,65 кв.м житлової площі або 19/84 частин квартири. Відповідачу ОСОБА_5, на її думку, має належати 1/7 частина у порядку приватизації з 10 квітня 2003 року, 1/21 частина у порядку спадкування за законом з 24 грудня 2014 року після смерті батька, 1/28 частина квартири у порядку спадкування за законом з 30 травня 2016 року після смерті мами, що у квадратних метрах становить 10,65 кв.м житлової площі або 19/84 частин квартири. Відповідачу ОСОБА_6, на її думку, належить 1/28 частина квартири в порядку спадкування за законом з 30.05.2016 року після смерті його дружини, її мами, що у квадратних метрах становить 1,7 кв.м житлової площі, що становить 3/84 частин квартири. Відповідачу ОСОБА_7 належить 1/7 частина квартири у порядку приватизації з 10 квітня 2003 року, що у квадратних метрах становить 6,71 кв.м житлової площі, що становить 12/84 частин квартири. Відповідачу ОСОБА_8 належить 1/7 частина квартири у порядку приватизації з 10 квітня 2003 року, що у квадратних метрах становить 6,71 кв.м житлової площі, що становить 12/84 частин квартири. На теперішній час фактично в спірній квартирі проживає вона та ОСОБА_9 з малолітньою дитиною, інші відповідачі за цим позовом проживають окремо, ОСОБА_5 проживає окремо з 2005 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - з 2003 року, ОСОБА_6 - ніколи не проживав. Оскільки точна частка кожного із співвласників у квартирі не визначена, вона звернулася до суду з даним позовом. Крім того, відповідачі за цим позовом відмовляються сплачувати витрати за надання комунальних послуг, мотивуючи тим, що вони не проживають у спірній квартирі, однак вона бажає здійснювати сплату комунальних послуг за власним особовим рахунком.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 2003 року № 4388 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_8

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до складу спадщини входила 1/7 частина спірної квартира, спадкоємцями якого є ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5, по 1/3 частини вказаного спадкового майна (свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.12.2014 року).

Дане свідоцтво видане ОСОБА_3 на 1/21 частину вказаної квартири.

Доказів про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям суду не надано, як не надано доказів про його державну реєстрацію.

Спадкоємцями майна ОСОБА_13 є її чоловік ОСОБА_6 на 1/4 частку спадкового майна, її дочка ОСОБА_3 на 1/4 частку спадкового майна, її син ОСОБА_3 на 1/4 частку спадкового майна, її дочка ОСОБА_5 на 1/4 частку спадкового майна, спадщина складається з 1/7 частки квартири АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 травня 2016 року, посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В.).

Дане свідоцтво видане ОСОБА_3 на 1/4 частину спадкового майна.

Доказів про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям суду не надано, як не надано доказів про його державну реєстрацію.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надання суду доказів про беззаперечність визначених ним часток співвласників квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги позивача щодо відкриття відокремленого особового рахунку в цій частині також не підлягають задоволенню, та заявлені передчасно. Так, позивачем не надано доказів звернення з зазначеним питанням до відповідних органів та осіб, та факту порушення його прав з боку будь-яких осіб при вирішенні зазначеного питання.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апелянтом не враховано, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК). Підставами виникнення права спільної часткової власності, зокрема прийняття спадщини кількома спадкоємцями. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку в майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна. Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно.

Позивач зазначає, що у спірному майні частки не виділені та не приведені до одного значення, разом з тим, з позовними вимогами про поділ майна в натурі не зверталась. Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо поділу особового рахунку позивачем не надано доказів щодо визначення порядку користування житлом, відповідні позовні вимоги після уточнення позовних вимог судом першої інстанції не розглядались.

Доводи апеляційної скарги процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а також її особистого тлумачення діючого законодавства України.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: