Єдиний унікальний номер 719/246/17
Номер провадження 2/719/115/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новодністровська міська рада Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новодністровська міська рада Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до договору дарування від 28.05.2015 року ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири № 58, що знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, м-н «Сонячний», буд. 5, Чернівецької області. За вказаною адресою зареєстрований син попереднього власника ОСОБА_3, який у малолітньому віці вибув разом з батьками на постійне місце проживання в іншу країну та з того часу до України не повертався.

ОСОБА_1 також зазначила, що речей відповідача у квартирі немає, спільного господарства вони з позивачем не ведуть, ОСОБА_3 вже більше одинадцяти років не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Домовленості про зняття з реєстраційного обліку у добровільному порядку сторони не знайшли у звязку із перебуванням відповідача за кордоном.

Реєстрація ОСОБА_3 у даній квартирі створює ОСОБА_2 незручності в оформленні необхідних документів для отримання субсидій на житлово-комунальні послуги. Крім того, через реєстрацію відповідача у зазначеній квартирі проводяться додаткові нарахування за комунальні послуги, які позивач вимушена сплачувати за нього.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 у судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак подали до суду письмові заяви, в яких просили розглядати справу у їхній відсутності, при цьому позивач у своїй заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити (а.с. 11, 16).

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, проте 17.10.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також не заперечив проти задоволення позовних вимог (а.с. 23).

Представник Новодністровської міської ради Чернівецької області ОСОБА_4 подав 24.10.2017 року заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, щодо задоволення позовних вимог покладався на розсуд суду.

За таких обставин, суд, керуючись ч. 2 ст. 197 ЦПК України, ухвалив здійснити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві приватної власності належить квартира № 58, яка знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 5, Чернівецької області, що підтверджується договором дарування квартири серії НАН № 507537 від 28.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 та зареєстрованого у реєстрі за № 428 (а.с. 4). Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38224984 від 28.05.2015 року (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 5568 від 26.09.2017 року, виданої начальником відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області ОСОБА_6, у вказаній квартирі зареєстрований син попереднього власника квартири ОСОБА_3, який за зареєстрованим місцем проживання не проживає (а.с. 6).

Згідно акту обстеження сімї від 27.09.2017 року (а.с. 7), ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, з 2006 року зі слів сусідів фактично не проживає, що підтверджується підписами на вищевказаному акті депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області і мешканців сусідніх квартир.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказані положення закріплені також у ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положення частини 1 ст. 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п. 2 ч. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року розяснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. 7 ЗУ «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами і доповненнями), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Пунктом 34 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог як про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Так, згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім цього, виходячи з положень ст. 64 ЖК Української РСР ОСОБА_3 не є членом сім'ї нового власника квартири ОСОБА_2, а тому оскільки право користування спірним житловим приміщенням малолітньої дитини похідне від права користування цим приміщенням її матері, право власності якої на квартиру припинено, відповідач зареєстрований у вищезазначеній квартирі без належних правових підстав. Договору оренди або іншого, який би надавав ОСОБА_3 право користуватися житлом між сторонами укладено не було.

Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що оскільки право власності на підставі договору дарування квартири перейшло від матері відповідача до позивача, то відповідно до ст. 383 ЦК України ОСОБА_3 як син попереднього власника втратив право користування спірною квартирою, а тому суд дійшов висновку, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено.

Враховуючи вищевикладене, досліджені докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн..

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 88, 197, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новодністровська міська рада Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії КР № 205517 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 04.07.1997 року, проживаючої за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_3, - судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: