Справа № 6-129/2010
Провадження № 22-ц/779/1584/2017
Головуючий у 1 інстанції Мигович О.М.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням виконуючого обов`язки начальника МВДВС Калуського МРУЮ Шпитальної В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року,

в с т а н о в и л а :
В листопаді 2010 року виконуюча обов`язки начальника МВДВС Калуського МРУЮ Шпитальна В.М. звернулася із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , без вилучення паспортного документу на строк до виконання нею грошового зобов`язання на суму 32848 грн, покладеного на неї рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.04.2010 року, посилаючись на те, що на виконанні у відділі ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист №2-608, виданий 26.04.2010 року Калуським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 32848 грн боргу. 15 липня 2010 року відкрито виконавче провадження за виконавчим документом. Свідченням достатності підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення є невиконання боржником зобов`язань та законних вимог державного виконавця протягом тривалого часу, тому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до повного виконання зобов`язань, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.25-26).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року подання відділу державної виконавчої служби калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за кордон задоволено. Суд встановив обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу на строк до виконання нею рішення Калуського міськрайонного суду про стягнення на користь ОСОБА_3 32 000 грн боргу, 458 грн судових витрат, 300 грн за надання юридичної допомоги, а всього 32 848,00 грн. (а.с.34).

Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вона є незаконною, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки для існування факту навмисного ухилення від виконання рішення суду, особа боржник повинна знати про існування такого рішення. ОСОБА_2 21.04.2009 року виїхала за межі України та повернулася з-за кордону лише 28.07.2017 року, що підтверджується відмітками в її паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Отже, на час ухвалення рішення та відкриття виконавчого провадження в даній справі боржник не перебувала на території України і не могла знати про існування такого рішення та умисно ухилятися від його виконання. На думку апелянта, у суду не було жодних підстав для застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки в її діях відсутній будь-який умисел на ухилення від виконання рішення суду

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апелянт та представник державної виконавчої служби у судове засідання не з`явилися, про день, місце та час судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, усі особи, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання повідомлені, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянта, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 303 ЦПК України, наведені у поданні доводи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги.

В силу ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції знаходився виконавчий лист №2-608, виданий 26.04.2010 року Калуським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 32848 грн боргу (а.с.31).

На підтвердження вимог, викладених у поданні, державним виконавцем додано заяву про відкриття виконавчого провадження, в якій стягувач просив внести відповідне подання до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржників до повного виконання зобов`язань (а.с.32) .

Суду апеляційної інстанції представником апелянта представлена інформація про завершення виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця від 18.09.2014 року про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (згідно викладених у поданні вимог ), суд першої інстанції виходив з положень ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 ч.5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», встановивши, що в ході примусового виконання рішення державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, направлено запити в реєстраційні установи, здійснено виходи за місцем проживання боржника, направлено виклики, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Повноваження суду першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено тільки законом.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст. 377-1 ЦПК України, якою доповнено кодекс згідно із Законом № 2677-VI від 04.11.2010р. «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 08 березня 2011 року (Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності через 90 днів з дня його опублікування; опублікований 08.12.2010р.)

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі не виконання боржником своїх зобов`язань.

До 04.11.2010р. цивільне процесуальне законодавство України не містило норми щодо розгляду подань державного виконавця з цього питання.

В силу ч.ч.3 та 4 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, суд повинен був застосувати закон, який діяв на час розгляду питання про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, тобто за станом на 16 листопада 2010 року.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Суд не звернув уваги на те, що ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» не передбачено, що суд може встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за кордон.

Відповідно до ч.2 та 4 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч.1 цієї статті (пункт 5 - якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань). Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч.1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовим комісаріатом та консульською службою України.

Виходячи з вищевказаних положень, суд наділений повноваженнями лише тимчасово затримати або вилучити паспорт і саме цей факт був би перешкодою для виїзду громадянина за кордон.

Оскільки суд вийшов за межі своїх повноважень, тимчасово обмеживши апелянта у виїзді за кордон, тому судом порушені норми матеріального права, що дає підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Положеннями статті 373 ЦПК України можуть бути врегульовані питання лише відстрочки і розстрочки виконання, зміни чи встановленні способу і порядку виконання рішення суду, а не питання обмеження громадянина у праві виїзду за межі України, тому в цій частині судом порушено норми процесуального права.

Таким чином, судом порушено норми матеріального і процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням ухвали про відмову у задоволенні вимоги державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника МВДВС Калуського МРУЮ Шпитальної В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.О. Максюта
Судді Л.В. Василишин О.О. Томин