У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору за касаційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпі 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що за рішенням народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 18 червня 1970 року їй та її чоловіку виділено стару хату, східну половину недобудованої хати та стайню за теперішньою адресою: АДРЕСА_1

Вказує, що до 1979 року головою колгоспного двору був її чоловік, а в період з 1980 по 1987 роки - вона. В 1987 році позивач разом із синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв'язку із сімейними обставинами переїхала в с. Підмихайля, Калуського району, а в 1988 році також переїхала її матір ОСОБА_7 Син ОСОБА_8 залишався проживати в будинку в с. Добровляни, де був зареєстрований до смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач стверджує, що хоча вони переїхали проживати в с. Підмихайля, в дальнійшому впродовж всіх років вона з синами брали участь працею та коштами в утриманні та веденні спільного господарства.

Зазначає, що у травні 2015 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_9, де й довідалася, що будинок по АДРЕСА_2 належить її сину ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Підмихайлівської сільської ради Калуського району № 174 від 15 травня 1989 року.

Так як позивач вважала дане свідоцтво незаконним, то просила суд поновити їй процесуальний строк для звернення до суду та визнати вказане свідоцтво недійсним.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 змінила предмет позову та просила суд поновити їй строк для звернення до суду з позовом та визнати за нею право власності на частку в колгоспному дворі, а саме на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що становить 1/4 частку в колгоспному дворі, який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 травня 1989 року, виданого Підмихайлівською сільською радою народних депутатів складається із 1/2 житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічними позовами, в яких просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 що становить 1/4 частку в колгоспному дворі, який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 травня 1989 року, виданого Підмихайлівською сільською радою народних депутатів складається із 1/2 житлового будинку, розташованого за вказаною адресою.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в задоволенні позовів відмовлено

У касаційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовів.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що згідно рішення народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 18 червня 1970 року колгоспний двір ОСОБА_10 в с. Добровляни було розділено на два двори, а саме у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_11- чоловіка ОСОБА_1, який помер в 1981 році, виділено стару хату вартістю 1000 крб., східну половину недобудованої хати, що складається з двох кімнат вартістю 1750 крб., та стайню вартістю 180 крб.

З відповіді на адвокатський запит, наданої Добровлянською сільською радою 25 червня 2015 року № 102 вбачається, що згідно даних погосподарських книг до 1979 року головою даного господарства був ОСОБА_11 (1/2 житлового будинку); з 1980 року головою двору значилася ОСОБА_1 26 листопада 1987 року сім'я вибула на постійне місце проживання в с. Підмихайля. Згідно даних господарських книг з 1991 року по 2014 рік головою даного господарства значиться ОСОБА_9

З копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15 травня 1989 року вбачається, що членам колгоспного двору, головою якого - ОСОБА_9, належить 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1

З відповіді на адвокатський запит № 214, виданої 07 вересня 2015 року Підмихайлівською сільською радою вбачається, що згідно даних погосподарських книг ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 26 листопада 1987 року прибули та зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 а з 23 квітня 1988 року за вказаною адресою зареєстрована також ОСОБА_8

Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 та 80 ЦК України в редакції 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знали про існування у них права на частку у колгоспному дворі по АДРЕСА_2 Івано-Франківської області, однак з часу вибуття з даного господарства вони не витребовували належну їм частку, як членам колгоспного двору у визначеному чинним законодавством порядку, а тому звернулися до суду з пропуском строку позовної давності та не навели поважних причин його пропуску.

Доводи касаційних скарг, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова