Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2947/17 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
Є.У.№ 336/679/17-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_3 (ліквідатора ФОП ОСОБА_4) на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору іпотеки дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 04 лютого 2010 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_6, було укладено Договір б/н про надання безпроцентної позики на суму 2000000,00 гривень, із строком повернення 04 вересня 2016 року.

04.02.2010 року в якості забезпечення виконання зобовязань за Договором позики між ОСОБА_5, та ОСОБА_6, було укладено Попередній договір іпотеки б/н у простій письмові формі. Укласти в нотаріальній формі Договір іпотеки на той час було неможливо в звязку з тим, що предмет іпотеки не був введений в експлуатацію.

Під час укладання Договору позики та Попереднього договору іпотеки була присутня дружина Позичальника ОСОБА_4, яка ознайомившись із усіма умовами зазначених договорів, надала письмову згоду щодо їх укладання.

28.03.2016 року на підставі Рішення Шевченківського районного суду від 01.02.2016 року по цивільній справі № 336/9121/15-ц ОСОБА_4, прийняла спадщину від померлого чоловіка ОСОБА_6 та здійснила реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обєкту нерухомого майна 01 на житловий будинок, літ. А, житловою площею 41,4 кв.м. у м. Запоріжжя, вул. Міська, буд. 14.

Також вважає, що у звязку з тим, що сторони домовилися про усі істотні умов у Попередньому договорі іпотеки б/н від 04.02.2010 року але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення єдиним способом є визнання Договору дійсним є судове рішення.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати право власності на нерухоме майно: реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01 - житловий будинок, літ. А, загальною площею 69,1 кв. м., житлова площа 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Міська, буд. 14 (номер запису про право власності: 13935862) за ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано дійсним Попередній договір іпотеки б/н від 04.02.2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з моменту його укладання.

Визнано право власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно: реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01 - житловий будинок, літ. А, загальною площею 69,1 кв. м., житлова площа 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Міська, буд. 14 (номер запису про право власності: 13935862).

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду Арбітражний керуючий ОСОБА_3 (ліквідатора ФОП ОСОБА_4) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судове засідання позивач та відповідач і їх представники не зявилися вдруге.

З наданих ними заяв вбачається, що вони обізнані про час та місце слухання справи, про що зазначили у заявах, але просили про відкладення справи з посиланням на поважність причин неявки.

Справа вдруге призначена до апеляційного розгляду. В перше судове засідання, яке було призначене на 12 вересня 2017 року, позивач та відповідач і їх представники не зявилися, посилаючись на поважність причин неявки (хвороба, відрядження тощо).

Суд вважав причину їх неявки поважною та відклав розгляд справи.

Разом з тим, у судове засідання 24 жовтня 2017 року сторони не зявилися знову.

Відповідно до ст. 169 ЦПК суд відкладає розгляд справи лише у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Друга неявка, навіть з поважних причин, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Відтак судова колегія ухвалила розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Так, ухвалюючи рішення, суд порушив численні норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, неправильно витлумачив поняття та зміст встановлених фактів, що мають юридичне значення.

Зокрема, суд визнав дійсним попередній договір, виходячи з того, цей договір створив певні права та обовязки для сторін у відповідності зі ст. 509 ЦК. При цьому суд зазначив, що сторони у Попередньому договорі іпотеки домовились з усіх істотних умов, що підтверджується дослідженими у суді письмовими доказами, але Відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення.

За ст. 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Поняття попереднього договору визначене у ст. 635 ЦК України, за яким попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Тож попередній договір містить лише обовязок сторін укласти договір в майбутньому.

Жодних підстав для переходу права власності або позбавлення будь-яких прав попередній договір не містить та не може вмістити в силу того, що ним визначаються лише умови можливого майбутнього основного договору.

Відтак навіть у разі визнання дійсним попереднього договору, у сторін не виникають обовязки щодо змісту основного договору, який вони мали намір укласти.

Крім того, для вирішення питання щодо можливості визнання дійсним будь-якого договору, необхідно виходити з правової характеристики предмету договору. За договором, який суд визнав дійсним, нібито на умовах, визначених у основному договорі, предметом є нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За правилами ч. 6 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

За ст. 4 Закону «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних обєктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За ст. 5 цього ж закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації

За таких обставин, норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, до яких віднесено, зокрема, договір іпотеки.

Тим більше не може бути в судовому порядку визнане право власності на іпотечне майно у разі відсутності укладеного основного договору.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що у ній порушене питання про закриття провадження в справі, але підстави для закриття провадження відсутні. У даній справі позов заявлений до відповідачки як фізичної особи, він виходить зі спадкових прав та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ст. 292 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Арбітражний керуючий є особою, яка може оскаржити рішення суду, позаяк зазначене рішення виводить належне відповідачці майно з її власності а відтак і з кола майна, за рахунок якого можуть бути задоволені права кредиторів в межах процедури банкрутства.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_3 (ліквідатора ФОП ОСОБА_4) задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору іпотеки дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення..

Головуючий:

Судді: