Справа № 159/336/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П.Ю.
Провадження № 22-ц/773/905/17 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2017 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено договір шляхом підписання заяви позичальника №DNH4KP75710208, в якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами банку складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитно-заставний договір (а.с.6-10).

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1740,70 грн. строком на 24 місяці по 31.10.2008 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та сплатою банку комісії (а.с.6). Ціль кредитування купівля ТНС, технологія кредитування Просто Кредит.

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У згаданій заяві зазначено, що ОСОБА_2 ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, проте в ній домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Із долучених до матеріалів справи Умов надання споживчого кредиту фізичним особам вбачається, що останні не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 13.10.2016 року виникла заборгованість в розмірі 30522,60 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с.5).

Згідно із положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Крім того, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс висловлена правова позиція про те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця строку дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами в період з 21 по 28 число кожного місяця, отже в даному випадку, як зазначалося вище, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобовязання.

Місцевим судом встановлено, що відповідачем останній платіж за кредитним договором було здійснено 09.07.2007 року на суму 31,14 грн., що підтверджується розрахунком банку (а.с.5), а тому починаючи з наступного дня - 10.07.2007 року, розпочався перебіг строку позовної давності для періодичних щомісячних платежів, в межах якого банк вправі був звернутися до суду із вимогою до позичальника про захист свого цивільного права або інтересу, який закінчився 11.07.2010 року. Строк виконання зобовязань щодо повернення кредиту в повному обсязі за цим договором закінчився в день закінчення строку дії договору 31.10.2008 року, а тому позовна давність щодо стягнення заборгованості за згаданим договором для позивача почала свій перебіг з наступного дня, тобто з 01.11.2008 року і закінчилася 01.11.2011 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки строк для звернення з вимогою сплинув 01.11.2011 року, а названий банк подав до суду позов лише 27.01.2017 року, виходячи із штампу суду (а.с.3), а за датою, вказаною в позовній заяві 17.01.2016 року, тобто після спливу позовної давності (а.с.4 зворот).

Крім того, навіть при умові належного погодження сторонами збільшення строку позовної давності в 5 років, такий строк закінчився би для позивача 01.11.2013 року.

Відповідач скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, 03.04.2017 року звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.32-33), що відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Отже, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, проте, позивач, кредитодавець, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявив відповідач (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

На підставі викладених обставин, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: