Провадження №2-з/521/197/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за самостійним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за самостійним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди недійсною.

Від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій сторона просила суд накласти арешт на нежитлові будівлі спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости, загальною площею 1167,5кв.м., розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Балківська, 120-А, що знаходиться у власності ОСОБА_3

Згідно ст. 151 ч.ч.1,3 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. При цьому, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснює ст. 152 ч.ч.1,2 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перевіряючи обґрунтованість даної заяви з урахуванням сутності позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 10 жовтня 2014 року до договору позики від 15 вересня 2014 року, суд зазначає, що за своєю природою заявлений позов є немайновим. Між сторонами виник спір, однак при цьому суд не вбачає реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 у заявленому вигляді.

При цьому суд зазначає, що згідно обмеження, встановленого частиною 3 статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволені даної заяви.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: