Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємця ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення тимчасової споруди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він проживає зі своєю сім'єю у будинку № 15 по вул. Слов'янській у с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області.

ОСОБА_5 є власником суміжної земельної ділянки по вул. Слов'янській, 17 у с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, на якій вона звела та ввела в експлуатацію готельний комплекс із допоміжними спорудами.

Позивач зазначав, що відповідач на межі їхніх земельних ділянок установила тимчасову споруду - навіс із легких конструкцій (піноблоків), якій відноситься до малих архітектурних форм. Однак ця споруда зведена самочинно, без будь-яких дозвільних документів.

Крім того, ОСОБА_5 на земельній ділянці встановила два навіси (альтанки), які також зведені нею самочинно.

У зв'язку з цим позивач просив зобов'язати відповідача знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіс із легких конструкцій (піноблоків), зведений ОСОБА_5 на межі земельних ділянок № 15 та № 17 по вул. Слов'янській, 17 у с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області; зобов'язати відповідача знести за власний рахунок тимчасові споруди - навіси (альтанки), що безпідставно зведені ОСОБА_5 на власній земельній ділянці по вул. Слов'янській, 17 у с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області та позначені літ. "Г" і "Д" на плані - схемі ділянки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки останній не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту порушення його прав внаслідок спорудження відповідачем спірних тимчасових споруд. При цьому суди звернули увагу на те, що в силу положень ст. 376 ЦК України, право на звернення до суду з таким позовом від імені органу державної влади позивач не має.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак

Колегія суддів: