21 червня 2017 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/5149/17
Провадження № 2/243/2974/2017
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, -
Позивач просить суд розірвати безстроковий трудовий договір № 21, укладений 21 січня 2010 року між ним та ФОП ОСОБА_3, зареєстрований 21 січня 2010 року у Селидівському міському центрі зайнятості.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з вимогами ч.ч.1,2,3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
21 січня 2010 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір, згідно з яким його прийнято на посаду майстра по ремонту взуття. (а. с. 7)
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу від 11.05.2017 року, відповідач ОСОБА_2 припинила сплату заробітної плати та страхових внесків ОСОБА_1 з 01 серпня 2014 року. (а. с. 6)
З вищезазначеного вбачається, що ОСОБА_1 має підстави для розірвання трудового договору з роботодавцем, так як останній не виконує законодавство про працю та умови трудового договору.
Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а норми ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні.
В п. 4 ст. 36 КЗпП України чітко визначено, що підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.
Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. (ст. 21 КЗпП України).
В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі позбавлений можливості належного повідомлення відповідача про бажання розірвати трудовий договір, оскільки місце роботодавця на теперішній час невідомо.
Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мінюсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.
Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.
Згідно з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «Трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)»; внесені фізичною особою до трудової книжки дані підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчуються його печаткою.
В силу відсутності самого відповідача за місцем реєстрації позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законодавством (ст. 38 КЗпПУ) порядку, не має можливості розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує його конституційні права - право на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача в частині розірвання трудового договору, на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Підставою для зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.
Згідно п. 8 Наказу міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору (п. 8 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства соціальної політики України від 16.09.2014 року № 660).
Таким чином вимоги позивача є законними обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 223-225 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4