Справа № 204/1025/17
Провадження № 2/204/767/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 40783,84 грн. та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 грудня 2009 року, відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, станом на 31 січня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 40783,84 грн. у звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково представник позивача зазначив, що перевипуску платіжної картки на новий термін не було.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що відповідач дійсно отримувала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується її заявою від 16 лютого 2009 року, а не 2000 грн., як вказує позивач. Відповідач не оспорює факт підписання нею 16 грудня 2009 року заяви і довідки, та отримання після цього, того ж дня, кредитної картки «Універсальна», якою вона користувалась протягом строку її дії, після чого нову картку не отримувала, послугами позивача не користувалась приблизно з початку 2013 року. Також, відповідач заперечує проти доводів позивача щодо ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», адже будь-яких документальних доказів на підтвердження фактичного ознайомлення її з зазначеними документами представниками позивача до суду не надано. Представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до Довідки, наданої позивачем, термін дії кредитної картки встановлено до грудня 2013 року. Нову картку із зазначенням нового строку її дії відповідач не отримувала. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20 лютого 2017 року, при тому, що строк дії картки закінчився 31 грудня 2013 року. Відповідно до зазначеного представник відповідача ОСОБА_2 зауважує, що строк позовної давності закінчився 01 січня 2017 року. Оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 21 листопада 2013 року, тобто до предявлення позову, переривання перебігу позовної давності не було. Таким чином, позивач звернувся до суду з пропущенням строків позовної давності, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Позивачем надана заява позичальника № 130706326 (а.с. 8), датована 16 грудня 2009 року, за змістом якої відповідач просить позивача надати їй кредитку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у сумі 500 грн. з базовою відсотковою ставкою 2,5 % на місяць на залишок заборгованості.

Відповідачем визнаний той факт, що заява про надання кредиту підписана нею, а також той факт, що кредитні кошти були отримані нею в повному обсязі.

Також із зазначеної заяви вбачається, що відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що підтверджується її підписом. Вказаною заявою відповідач погодилася, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, між сторонами погоджено, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Однак, зазначені умови договору відповідач належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 31 січня 2017 року має заборгованість перед банком у розмірі 40783,84 грн. (а.с.5-7), яка складається з:

- заборгованість за кредитом 2033,19 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 32554,35 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 3778,02;

- штраф (відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг) 500 грн. (фіксована частина) та 1918,28 грн. (процентна складова).

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, яка прострочила виконання грошового зобовязання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити суму боргу.

Однак, вирішуючи предявлені позовні вимоги суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт передбачено, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою у звязку з чим позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1481,90 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на зазначене, обґрунтованими по суті є лише позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2033,19 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 32554,35 грн., заборгованості за пенею та комісією 3778,02 грн..

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивач подав позов безпосередньо до канцелярії суду 20 лютого 2017 року (а.с. 3).

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На час звернення позивача до суду пройшло більше ніж три роки з часу закінчення строку дії кредитної картки (грудень 2013 року), наданої відповідачу (а.с. 187).

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, за яким частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суди апеляційної і касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування пятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувалися.

Сторонами суду не надавалися докази на вчинення сторонами у належній письмовій формі правочину щодо збільшення строку позовної давності, а відповідач факт вчинення такого правочину заперечує.

При цьому, судом також враховується, що згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом враховано, що відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж здійснено 21 листопада 2013 року, а дія картки закінчилась 31 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з 21 листопада 2013 року відповідачем не здійснено жодного платежу, та позивач не міг не знати, що відповідач з 21 листопада 2013 року почав порушувати умови кредитного договору і відповідно права банку (а.с.186).

Отже, позивачем пропущено визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за основним зобовязанням (тіло кредиту, комісія та відсотки), що згідно вимог ст. 266 ЦК України тягне за собою сплив позовної давності і до додаткової вимоги про стягнення неустойки (нарахованих штрафу та пені).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності.

За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України, за таких обставин, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: