справа №2/243/2847/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про зміну умов кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про зміну умов кредитного договору.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року провадження по справі відкрите та призначено судове засідання на 10-30 годину 06.06.2017 року, про що позивачу було належним чином повідомлено, шляхом направлення копії вказаної ухвали суду та судової повістки за вих. № 243/4826/17/25910/2017 на адресу вказану ОСОБА_1 у позовній заяві для листування 61058, м. Харків, вул. Данилевського, 22, 7 підїзд (а.с.44).

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення відправлення, 06.06.2017 року представником позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 10.11.2015 року (а.с.11) було отримано вищевказані документи, про що свідчить його прізвище та підпис в графі «особисто» (а.с.48).

Крім того, відповідно до телефонограми № 1 від 31.05.2017 року, представнику позивача ОСОБА_2 секретарем судового засідання у телефонному режимі (за номером 093 436 89 72) також було повідомлено про призначення дійсної справи до розгляду на 10-30 годину 06.06.2017 року (а.с.47).

Попри зазначене, ані позивач ОСОБА_1, ані її представник ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлені про дату слухання справи, у судове засідання не зявилися, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, причини неявки суду не повідомили.

У звязку з зазначеним, судове засідання за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про зміну умов кредитного договору було відкладено на 16-00 годину 21.06.2017 року, про що секретарем судового засідання було повідомлено представника позивача ОСОБА_2 телефонограмою № 14 від 08.06.2017 року за номером 093 436 89 72 (а.с.47).

Крім того, 08.06.2017 року на адресу для листування, зазначену позивачем, було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судову повістку по вказаній справі на 16-00 годину 21.06.2017 року за вих. № 243/4826/17/27149/2017, яку відповідно до поштового повідомлення про вручення відправлення було отримано 13.06.2017 року (а.с.50).

У судове засідання призначене на 16-00 годину 21.06.2017 року позивач та її представник будучи належним чином повідомлені про дату слухання справи, повторно не зявилися, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Право на судовий захист, закріплене в ст. 55 Конституції України, належить до невідємних конституційних прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачає право на справедливий судовий розгляд, одним з елементів якого є право доступу до суду. Українське законодавство в світлі вищезгаданої ст. 6 забезпечує можливість звернення до суду з метою вирішення спору та захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ефективність судового захисту залежить не лише від досконалої процедури розгляду справ, а й від поведінки заявника, добросовісного здійснення ним своїх процесуальних обовязків.

На практиці недобросовісна поведінка учасників процесу, яка полягає у зловживанні ними процесуальними правами, проявляється в таких діях: обґрунтоване заявлення відводів суддям, неявка в судові засідання, необґрунтоване подання зустрічних позовів, одночасне оскарження судових рішень в апеляційній та касаційній інстанціях; у касаційній інстанції та у звязку з нововиявленими обставинами, подання апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Звернення до суду за захистом є диспозитивним правом особи. Подання позовної заяви передбачає бажання особи отримати судове рішення про підтвердження свого права чи інтересу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка бере участь у справі, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Згідно ч. 3 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився у судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, суд вважає, що позивач по справі ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному звязку із положенням ст. 169 ЦПК України, відповідно до якого суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача. При повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Отже, обставини неявки у судові засідання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, яким було відомо про відкладення розгляду справи, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, недобросовісну поведінку, яка полягає у зловживанні процесуальними правами. Вказані дії позивача та її представника призводять до затягування судового розгляду даної справи, яка не може бути вирішена по суті.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, норм Конвенції та практики ЄСПЛ, повторна неявка позивача та її представника, повідомлених належним чином, від яких не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, є підставою залишити даний позов без розгляду, оскільки, ані позивач, ані представник позивача у судові засідання не зявляються.

Крім того, суд вважає належним розяснити позивачу положення ч. 2 ст. 207 ЦПК України, згідно до якої, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутись до суду повторно.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про зміну умов кредитного договору - залишити без розгляду.

Розяснити позивачу його право на повторне звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3