Номер провадження: 22-ц/785/3261/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила встановити факт, що вона проживала зОСОБА_3 однією сім'єю з 2000 року і до часу її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3

Зазначала, що є власником квартири 956/4000 частин квартири АДРЕСА_1, в якій проживає з 1999 року разом із своєю родиною, у кількості 4 осіб, в кімнаті площею 27,4 кв.м.

Власник 273/1000 частин цієї ж квартири ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в кімнаті площею 31,6 кв.м., яка потребувала капітального ремонту.

Заявниця разом із членами своєї сім'ї зробили поточний ремонт в кімнаті ОСОБА_3, під час якого остання проживала в її кімнаті.

Після ремонту, який завершився у 2002 році, вона стала проживати разом і ОСОБА_3 в її кімнаті.

Посилаючись на те, що вона проживала з ОСОБА_3, однією сім'єю більше п'яти років, була пов'язана з нею спільним побутом, мала з нею взаємні права та обов'язки, поховала її та отримала свідоцтво про смерть, заявниця, зазначивши себе спадкоємцем четвертої черги за законом, просила задовольнити її заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення такого факту обгрунтувала відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності документів, підтверджуючих родинний зв'язок з померлою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 рокузаява задоволена.

Встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в період з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_3

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати, заяву залишити без розгляду.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заявника та її представника, дослідивши матеріали даної справи, а також витребуваної цивільної справи Приморського районного суду м.Одеси № 2/1522/7855/11 за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одесько-Ізмаїльської єпархії, про встановлення факту та визнання права на спадкування (далі-справа № 2/1522/7855/11), перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту , що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2подала заяву щодо встановлення факту проживання однією сім'єю зОСОБА_3, зазначивши, що встановлення факту їй необхідно для підтвердження права на спадщину.

Згідно ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом у четверту чергу мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За правилами окремого провадження у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у тому числі встановлення факту проживання однією сім'єю.

До окремого провадження відносяться справи, в яких відсутній матеріально-правовий спір.

За положеннями ст.ст 256-259 ЦПК України суд вправі в окремому провадженні встановити факт, який має юридичне значення, якщо його встановлення не пов'язане з обґрунтуванням вимог щодо спору про матеріальне право.

ОСОБА_2 заявила самостійні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_3, зазначивши у заяві, що вона як спадкоємець четвертої черги за законом має право на спадкове майно, тобто заявила вимоги, які стосуються матеріально-правового спору.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції, крім іншого, виходив з того, що належною заінтересованою особою у даній справі є Перша Одеська державна нотаріальна контора.

Із матеріалів витребуваної апеляційним судом Одеської області цивільної справи № 2/1522/7855/11 вбачається, що ОСОБА_2 ще у травні 2011 року звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю та визнання за нею право на спадкування за законом у четверту чергу на спадщину, посилаючись на ті ж самі обставини, що наведені нею пізніше у заяві, поданої в порядку окремого провадження (а.с. 121-122)

При цьому у цивільній справі № 2/1522/7855/11 позивачка ОСОБА_2 05 листопада 2013 року уточнила позовні вимоги щодо кола відповідачів та визначила належним відповідачем за вказаними вимогами Одеську міську раду (а.с.123-125).

25 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про залишення її позовної заяви до Одеської міської ради без розгляду, яка була задоволена ухвалою Приморського райнного суду м.Одеси від 10 грудня 2013 року (а.с.126,127).

27 грудня 2013 року ОСОБА_2 знову звернулася до суду, проте із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зОСОБА_3 в порядку окремого провадження та з надуманих підстав зазначила в якості заінтересованої особи Першу Одеську державну нотаріальну контору, яка насправді такою не являється та не повинна була залучатися до участі у справі (а.с.1-3).

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 7 від 31 березня 1995 року судам роз'яснено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику у судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно-за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, територіальна громада м.Одеси є універсальним правонаступником відумерлого нерухомого майна, яке розташовано у м.Одесі, при цьому на Одеську міську раду законом покладено обов'язок у судовому порядку ставити питання про визнання такої спадщини відумерлою.

За таких обставин заява про встановлення факту проживання однією сім'єю у даній справі, за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом, повинна була розглядатися із обов'язковим залученням Одеської міської ради в якості заінтересованої особи, що помилково не взяв до уваги суд першої інстанції.

Оскільки судом порушений порядок розгляду зазначеної справи, рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 - залишенню без розгляду.

Заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідним позовом у порядку позовного провадження.

Доводи представника заявниці про те що:

-суд апеляційної інстанції не мав права відкривати апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради, яка подана майже через три роки після ухвалення рішення суду першої інстанції;

-такі дії апеляційного суду не відповідають правовій позиції Верховного Суду України щодо застосування ч.3 ст.297 ЦПК України , викладеній у постанові від 22 лютого 2017 року,

колегія суддів вважає помилковими.

Згідно з ч. 1 ст.294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

За змістом ч. 3 ст.297 ЦПК України якщо апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених ст.294 цього Кодексу, та підстави, вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.45 ЦПК України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Аналіз аналогічних за змістом положень абзацу 3 ч. 3 ст.297 ЦПК України та ч. 2 ст. 3, ст. 45 ЦПК України свідчить про те, що йдеться саме про представництво названих органів та осіб, які не мають матеріально-правової заінтересованості у вирішенні справи.

У разі коли орган державної влади чи місцевого самоврядування залучені до участі у справі як сторона спору чи заінтересована особа, або не залучений до участі у справі як сторона у спорі чи заінтересована особа, і він оскаржує рішення суду, то у цьому випадку він діє саме як особа, яка бере участь у справі чи повинна брати участь у справі, тобто як сторона у справі чи як заінтересована особа, а не захищає права чи свободи інших осіб.

У такому разі їх право на апеляційне оскарження регулюється загальними положеннями ЦПК України про апеляційне оскарження, з правом подавати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку тощо.

Апеляційну скаргу на рішення суду подано Одеською міською радою, на яку законодавством покладено обов'язок в судовому порядку визнавати відумерлою спадщину при наявності умов і підстав, визначених ст.1277 ЦК України.

У даній справі апеляційна скарга Одеської міської ради подана не з метою представництва інтересів інших осіб (ч. 1 ст.45 ЦПК України), а як юридичною особою, яка вважає, що не була залучена до участі у справі в якості заінтересованої особи, яка представляє територіальну громаду, і ухваленим рішенням вирішено питання про її права та обов'язки.

Таким чином, розгляд апеляційним судом апеляційної скарги Одеської міської ради, яка з урахуванням фактичних обставин справи повинна була брати участь у справі в якості заінтересованої особи, не суперечить викладеним в зазначеній вище постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування ч.3 ст.297 ЦПК України.

Керуючись ст.303, п.4 ч.1 ст.307, ст.310, п.3 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи: Першої Одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_2 право подати цивільний позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков