АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/939/15-ц 22-ц/774/1047/К/17
Справа № 212/939/15-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1047/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 39 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_2;

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про розірвання спадкового договору та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання заповіту нікчемним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_8 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору в обґрунтування якого вказала, що 22.09.2006 року між нею та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 У звязку з посвідченням даного договору була накладена заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 (Е.Фукса) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

Позивач вказувала, що ОСОБА_2 умови вищезазначеного договору не виконує, у звязку з чим вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом та просила суд розірвати спадковий договір укладений 22.09.2006 року та зняти заборону відчуження вищевказаної квартири.

Під час розгляду справи 12 квітня 2015 року ОСОБА_8 померла.

До участі у справі залучено її правонаступника в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3

19 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, в якому просив визнати недійсними заповіт, вчинений 23 січня 2015 року ОСОБА_8, оскільки вона (ОСОБА_8П.) на час його укладення не мала права вчиняти дії щодо нерухомого майна переданого за спадковим договором від 22.09.2006 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про розірвання спадкового договору задоволено.

Розірвано спадковий договір укладений 22 вересня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений 22 вересня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 5118.

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 (Е.Фукса) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області накладену 22 вересня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстровану в реєстрі за № 51.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання заповіту нікчемним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені у справі судові витрати в розмірі 743 грн. 60 коп., які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.; та витрат зі сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не виконував свої обовязки, покладені на нього спадковим договором, оскільки у ОСОБА_8 був примхливий характер, що підтвердили в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки.

Представник відповідача за первісним позовом вважає, що наявність договору про надання соціальних послуг КУ «Територіальний центр соціального обслуговування у Жовтневому районі» від 2007 року не доводить беззаперечно невиконання ОСОБА_2 обовязків, встановлених спадковим договором.

Крім того зазначає, що судом не враховано того факту, що ОСОБА_8 склала заповіт на імя ОСОБА_3 після чого, 11.02.2015 року подала позов до суду, що свідчить про відмову в односторонньому порядку від виконання умов договору.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги товарні чеки, надані ОСОБА_2, оскільки в судовому засіданні свідки підтвердили той іфакт,що він купував для ОСОБА_8, на її прохання, ліки та продукти харчування.

Також поясненнями свідків в суді першої інстанції було підтверджено, що ОСОБА_8 мала вибагливий та прискіпливий характер, була усіма невдоволена та предявляла безпідставні претензії. Крім того, остання хотіла, щоб за нею доглядала жінка, а не чоловік.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог з тих підстав, що в заповіті не вказано про заповідання ОСОБА_3 саме квартири АДРЕСА_2, оскільки згідно тексту заповіту, ОСОБА_8 заповіла все належне їй майно без виключення, у той час, як майно, визначене в спадковому договорі не може бути предметом заповіту. Тому заповіт повинен був мати застереження, щодо майна за спадковим договором.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (Е.Фукса) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. (а.с. 11-13).

22 вересня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 5118.

У відповідності до положень п.1.1. спадкового договору визначено, що ОСОБА_8 передає після її смерті у власність ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 (Е.Фукса) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

За умовами п. 3.3. вказаного договору до обовязків набувача щодо відчужувача віднесено: забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами; щотижнево забезпечувати продуктами харчування; медичними послугами; надавати побутові послуги (вологе прибирання квартири один раз на тиждень, прання та прасування постільної білизни два рази на місяць, виконувати дрібний ремонт квартири); в разі смерті поховати її на цвинтарі в місті Кривий Ріг по християнським звичаям з встановленням на могилі надгробка.

Пунктом 4.6. спадкового договору передбачено, що у звязку з посвідченням цього договору приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 накладається заборона на відчуження квартири. З моменту укладення цього договору відчужувач може користуватися квартирою без права розпорядження нею. (а.с. 9-10).

23 січня 2015 року ОСОБА_8 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 78, згідно якого остання зробила розпорядження на випадок своєї смерті про заповідання ОСОБА_3 усього належного їй майна, усіх прав та обовязків, а також прав та обовязків які належатимуть їй на час смерті. (а.с. 37-38).

12 квітня 2015 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 14 квітня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 36).

Під час розгляду справи 12 квітня 2015 року ОСОБА_8 померла.

До участі у справі залучено її правонаступника в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача (ст. 1302 ЦК України).

Положеннями ст. 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов'язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов'язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 651 ЦК України зазначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції на підставі доказів по справі та пояснень свідків (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ОСОБА_2 не надав та, відповідно, в матеріалах справи відсутні докази, що останній постійно купував продукти харчування для ОСОБА_11, проводив прибирання в квартирі, купував ліки та забезпечував у разі необхідності надання відчужувачу медичної допомоги з січня 2014 року по день смерті останньої.

Крім того, встановлено наявність договору з надання соціальних послуг КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Жовтневому районі» укладений з 27 вересня 2013 року, що вказує на невчинення всього обсягу дій ОСОБА_2 із надання догляду за ОСОБА_8

Проте, переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції колегією суддів не встановлено, що відповідач допустив істотних порушень спадкового договору в період часу з вересня 2013 року та до смерті позивача.

Відповідно до ст. 308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Будь яких доказів невиконання розпоряджень позивача, обумовлених договором, суду не надано і не спростовані доводи відповідача стосовно того, що він в повній мірі виконував обовязки покладені на нього спадковим договором та через примхливий характер ОСОБА_8, остання не надавала можливості останнім часом перед її смертю здійснювати догляд за нею.

Як вбачається із матеріалів справи, в липні 2013 року ОСОБА_8 зверталась із позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору, проте ухвалою суду від 03 вересня 2013 року провадження по даній справі було закрито у звязку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2, в період часу з вересня 2013 року та по день смерті ОСОБА_8, не виконував обовязків, покладених на нього спадковим договором.

Пояснення свідків, допитаних в суді першої інстанції, не містять чіткого застереження того, що ОСОБА_2 не виконував обовязків по догляду ОСОБА_8, натомість свідки пояснили, що ОСОБА_2 разом із своєю дружиною допомагали ОСОБА_8, купували ліки, продукти харчування, прибирали та робили ремонт в квартирі.

Тому, з урахуванням вимог ст.60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою не було доведено обставин для розірвання спадкового договору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того слід зауважити, що в даному випадку той факт, що ОСОБА_8 обслуговувалась територіальним центром згідно постанови КМУ від 29.12.2009 року № 1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» з 27.09.2013 року по 14.04.2015 року на платній основі. (а.с. 68) не може бути підтвердженням факту невиконання ОСОБА_2 обовязків згідно спадкового договору, оскільки умовами оспорюваного спадкового договору на ОСОБА_2 не було покладено обовязку оплати таких соціальних послуг.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, у звязку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність задоволення його зустрічних вимог визнання заповіту нікчемним, оскільки, за положеннями ч. 2 ст. 1307 ЦК України, заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним, тому у звязку із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання спадкового договору недійсним та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, вимога зустрічного позову про визнання заповіту нікчемним є безпідставною.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про розірвання спадкового договору та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: