Справа №487/6407/16-ц 22.06.2017 22.06.2017 22.06.2017
Провадження №22-ц/784/1413/17
Справа № 487/6407/16-ц Головуючий першої інстанції: Щербина С.В.
Провадження № 22-ц/784/1413/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

9 грудня 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі його Миколаївської філії (далі - Миколаївська філія ДП «АМПУ») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що з 25 березня 2015 року він обіймав посаду заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ». 15 вересня 2016 року він отримав від адміністрації попередження про наступне звільнення з 15 листопада 2016 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Тоді ж, йому було запропоновано перелік наявних вакантних посад, від яких він відмовився. Після цього вакантні посади йому не пропонувалися. Рішенням профспілкового комітету від 09 листопада 2016 р. було відмовлено у наданні згоди на його звільнення. Проте, наказом Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 15 листопада 2016 року № 413/0 його було звільнено з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, як вказав позивач, в період з 15 вересня 2016 р. по 15 листопада 2016 р. йому не пропонувалось зайняття вільних на той час посад, хоча в цей період мали місце неодноразові вивільнення чи переведення працівників, внаслідок чого утворювались вакантні посади, які підходили йому за кваліфікацією та освітою. Крім того, на думку ОСОБА_2, у Миколаївській філії ДП «АМПУ» фактично ніяких змін у організації виробництва та праці, які б супроводжувались скороченням чисельності або штату працівників, не відбулось, оскільки незадовго до запланованого звільнення новопризначеним виконуючим обов'язків начальника філії було прийнято на роботу у філію цілий ряд осіб керівного складу із введенням під цих осіб до штатного розпису нових посад, після чого було прийнято рішення про зміну організаційної структури, виключно з метою скорочення осіб керівного складу, які працювали з попереднім керівництвом.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просив: визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення та поновити його на посаді; зобов'язати відповідача поновити у штатному розписі посаду заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача позов ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на те, що 22 серпня 2016 року начальником адміністрації Миколаївського морського порту видано наказ № 602, яким з 22 серпня 2016 року введено в дію організаційну структуру Адміністрації - додаток №1 до наказу. 23 серпня.2016 року видано наказ № 605 «Про внесення змін до штатного розпису», яким скорочено зі штатного розпису посаду заступника начальника з операційної діяльності та наведений повний перелік посад, що підпадають під скорочення, а не тільки посади позивача. Як вказава відповідач, відповідно до Статуту ДП «АМПУ» та Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» накази №518 і №605 видані уповноваженою особою в межах компетенції та є законними, а введення в дію нового штатного розпису зумовлено насамперед об'єктивними потребами, спрямованими на оптимізацію виробничих процесів та вдосконалення організаційної структури підприємства. Крім того, оскільки позивач відмовився від запропонованих йому 15 вересня 2016 року вакантних посад, то відповідачем були дотримані вимоги ст. 49-2 КЗпП. До того ж, на думку відповідача, відмова профспілки працівників морських терміналів м. Миколаєва у наданні згоди на звільнення позивача не має правового значення, оскільки позивач до 01 жовтня 2016 року не перебував в жодній профспілці підприємства та тільки 28 жовтня 2016 року його було обрано Головою профспілки працівників морських терміналів м. Миколаєва, в зв'язку з чим у них є сумніви в об'єктивності цього рішення профспілки. Крім того, позивач займав посаду заступника начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ», що давало відповідачу законні підстави для розірвання трудового договору без згоди виборчого орану первинної профспілкової організації згідно ст. 43-1 КЗпП України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ» з 15 листопада 2016 року. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 217 797 грн. 33 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2817грн.97коп.

В апеляційній скарзі та в додаткових поясненнях до неї ДП «АМПУ» в особі його Миколаївської філії, посилаючись на незаконність рішення, неврахування судом тих обставин, на які посилалось підприємство заперечуючи проти позову, просило рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» - є юридичною особою. Відповідно до п.6.1.3 Статуту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №119 від 25 березня 2016 року, підприємство має право за погодженням з Уповноваженим органом управління відповідно до законодавства України створювати, реорганізовувати та ліквідовувати філії (адміністрації морських портів), які не мають статусу юридичної особи, наділяються майном підприємства, можуть мати окремий баланс та діють на підставі положень, які затверджуються Уповноваженим органом управління. За положеннями п. 6.1.5 цього Статуту підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом (т. 1 а.с. 60-94).

Відповідно до Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від18 квітня 2014 року, дана філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності. Філія має окремий баланс, який входить до зведеного балансу підприємства. До штату філії відповідно до її штатного розпису можуть входити безбалансові структурні підрозділи (відділи, служби тощо), які діють на підставі положень, затверджених начальником філії (п.п. 3.1, 3.3, 3.4). Пунктами 5.7., 5.9. Положення встановлено, що начальник філії самостійно встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником філії за погодженням з головою підприємства. Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом Підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами Підприємства, внутрішніми актами філії та відповідно до штатного розпису філії призначає на посади та звільняє з посад працівників філії (т. 1 а.с. 95-111).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 17 березня 2014 року працював в Миколаївській філії ДП «АМПУ», куди був прийнятий на посаду заступника начальника Служби «Портопункт Очаків», в подальшому неодноразово переводився на різні посади та наказом №74/о від 25 березня 2015 року переведений на посаду заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ» (т. 2 а.с. 100-104).

Наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту №518 від 25 липня 2016 року введено в дію організаційну структуру Адміністрації та розподілено обов'язки та відповідальність за керівництво окремими напрямками та виконанням функцій, спрямованих на забезпечення виробничо-господарської діяльності між начальником адміністрації та його заступниками. Даним наказом, зокрема, передбачено наявність п'яти посад заступників начальника адміністрації Філії, а саме: заступник начальника з фінансів та економіки, заступника начальника, заступник начальника з операційної діяльності, заступника начальника з логістики та заступник начальника з морської безпеки. (т. 2 а.с.21-36).

В подальшому начальник адміністрації Миколаївського морського порту звернувся до В.о. Голови ДП «АМПУ» з листом відповідно до змісту якого просив погодити зміни до штатного розпису МФ ДП «АМПУ», у тому числі, щодо скорочення зі штатного розпису 1 одиниці заступника начальника з операційної діяльності. 22 серпня 2016 року від В.о. Голови ДП «АМПУ» було отримано відповідне погодження (т. 2 а.с. 78-85). В той же день начальником адміністрації Миколаївської філії ДП «АМПУ» видано наказ №602, яким скасувано п.1 наказу адміністрації від 25 липня 2016 року №518 та затверджена нова організаційна структура Миколаївської філії, згідно якої не передбачено посади заступника начальника з операційної діяльності, яку займав позивач (т. 2 а.с. 15-16).

Наказом начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 23 серпня 2016 року №605 внесені зміни до штатного розпису МФ ДП «АМПУ», яким, поряд з іншими посадами, у тому числі, керівного складу, скорочено з 23 серпня 2016 року і посаду заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ» (т. 2 а.с.17-20).

15 вересня 2016 року ОСОБА_2 було направлено попередження щодо скорочення зі шатного розпису посади заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ» та про наступне звільнення (розірвання трудового договору) з 15 листопада 2016 року за п.1. ч.1 ст. 40 КЗпП України, яке отримано позивачем 15.09.2016 року, про що свідчить його підпис (т. 1 а.с. 12). В цей же день позивачу була запропонована робота згідно з переліком всіх наявних вакантних посад в Миколаївській та іншій філіях ДП «АМПУ», від яких позивач відмовився (т. 1 а.с. 13-21).

Наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту №413/о від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з керівного складу з посади заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ» по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату на підставі наказу начальника адміністрації від 23.08.2016 року №605 «Про внесення змін до штатного розпису» ( т. 1 а.с. 6).

Між тим, судом першої інстанції було встановлено, що за період з 15 вересня 2016 року по 15 листопада 2016 року відповідачем видано накази: № 387/о від 25.10.2016 року про переведення ОСОБА_5 з посади заступника головного диспетчера на посаду радника адміністрації; № 408/о від 11.11.2016 року про призначення ОСОБА_6 на посаду інженера служби - комплекс соціально побутового обслуговування; наказ № 387/о від 25.10.2016 року про переведення ОСОБА_7 з посади начальника комплексу соціально-побутового обслуговування інженерної службі на посаду заступника головного диспетчера головної диспетчерсько; №378/о від 19.10.2016 року ОСОБА_8 прийнято на роботу на посаду інженера служби організації договірної роботи та матеріально технічного забезпечення.

При цьому жодна із зазначених посад ОСОБА_2 відповідачем не пропонувалась.

Викладені факти відповідачем не заперечувались та підтверджені копіями відповідних наказів начальника Адміністрації Миколаївського морського порту, що містяться у матеріалах справи (т. 2 а.с. 90-99, 116-117).

Заперечень на спростовування твердження позивача, що з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду він міг би займати вищезазначені посади, ДП «АМПУ» також не наведено.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки ОСОБА_2 не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві з дня попередження про звільнення по день його звільнення.

За такого судом обґрунтовано, відповідно до положень статті 235 КЗпП України поновлено позивача на попередній роботі та стягнуто на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 217797грн. 33 коп., розрахований з 16 листопада 2016 року по день ухвалення судом рішення - 27 квітня 2017 року, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р.

Зазначений розрахунок апелянт не оспорював.

Передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 дотримано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про поновлення позивача на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на те, що приписами закону передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та не вимагає пропонувати такі посади працівнику, якщо вакансії з'являлись на підприємстві в період після попередження про звільнення та до часу фактичного звільнення працівника.

Посилання апелянта на те, що саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, є безпідставними, з огляду на таке.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що підставою для поновлення працівника на попередній роботі є звільнення без законної підстави, тоді як у рішенні суду не зазначено про незаконність наказу про звільнення позивача, оскільки це не відповідає змісту оскаржуваного рішення. Так, рішенням суду встановлено порушення відповідачем норм трудового законодавства - ч. 2 ст. 40 та 492 КЗпП України - при звільненні ОСОБА_2, що і було підставою для поновлення трудових прав позивача у передбачений законом спосіб - шляхом поновлення на попередній посаді.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди апелянта з рішенням суду про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача поновити у штатному розписі посаду заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «МПУ». За такого, відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційним судом не перевірялась.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Адміністрації Миколаївського морського порту - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська