Провадження № 22-ц/780/4746/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 26.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 Давіда Тамазієвича та ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Давіда Тамазієвича про стягнення заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що з 30.11.2001 по 22.03.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 червня 2013 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області було частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.04.2013 року та до досягнення дітьми повноліття.

06.05.2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

16.09.2016 року державним виконавцем видано Довідку-розрахунок заборгованості аліментів за період з 03.04.2013 року по 01.09.2016 року, відповідно до якої станом на 01.09.2016 року заборгованість по аліментам становить 81 800 грн.

Оскільки всі витрати на утримання дітей несе позивач, а відповідач не надає їй жодної матеріальної допомоги, позивач на підставі ст.196 СК України просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 522 022,00 грн.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 31 806,00 грн. індексації з посиланням на ч. 2 ст. 184 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Також позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми аліментів в розмірі 49 879,51 грн.

В подальшому позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вона просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 97 800,00 грн. та індексацію в розмірі 31 806,00 грн., а всього 129 606,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 31 806,00 грн. інфляційних втрат за призначеним розміром аліментів, 2 720,00 грн. пені за несвоєчасно сплачені аліменти, а всього 34 526,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави України суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з нього 31 806,00 грн. індексації, відповідач ОСОБА_2 подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.

Позивач ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні її вимог, подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 30.11.2001 по 22.03.2013 року перебували у шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

10 червня 2013 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.14-16) було частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.04.2013 року та до досягнення дітьми повноліття.

06.05.2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.18).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 03.04.2013 року по 01.09.2016 року заборгованість відповідача за аліментами складає 81 800 грн. (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості цієї вимоги позивача, і колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обовязок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обовязковому виконанню.

Суд першої інстанції, зважаючи на несвоєчасну виплату присуджених за рішенням суду аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, суд допустив помилку при визначенні періоду, за який вона підлягає нарахуванню, та, відповідно, її розміру, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не був обізнаний про стягнення з нього аліментів в судовому порядку, оскільки не був присутній при розгляді справи про їхнє стягнення, що підтверджується фактом ухвалення по справі про стягнення аліментів заочного рішення. Вищенаведене є підставою для висновку про те, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від відповідача ОСОБА_2 причин, відповідно, неустойка (пеня) може бути нарахована лише з того моменту, коли відповідачу стало достеменно відомо про сам факт стягнення з нього аліментів та наявність у нього відповідного обов»язку по сплаті цих аліментів, за умови, що він цей обов»язок не виконував, наслідком чого стало утворення заборгованості по аліментам.

В матеріалах справи наявна особиста розписка відповідача ОСОБА_2 про отримання ним 19.01.2017 року копії ухвали про призначення та позовної заяви з доданими документами (а.с.44), що свідчить про те, що йому стало відомо про обов»язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 з 19.01.2017 року. Враховуючи викладене, на думку колегії, саме з 19.01.2017 року нарахування пені відповідатиме положенням ст. 196 СК України.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Колегія суддів, визначаючи розмір неустойки (пені) по аліментам за період з 19.01.2017 року по 11 серпня 2017 року, виходить з наступних розрахунків:

-за січень 2017 року (за 12 днів) 2 000 грн. : 100% х 12 = 20 х 12 = 240,0 грн.;

-за лютий 2017 року 2 000 грн. : 100% х 28 = 20 х 28 = 560,00 грн.;

-за березень 2017 року 2 000 грн. : 100% х 31 = 20 х 31 = 620,00 грн.;

-за квітень 2017 року 2 000 грн. : 100% х 30 = 20 х 30 = 600,00 грн.;

-за травень 2017 року 2 000 грн. : 100% х 31 = 20 х 31 = 620,00 грн.;

-за червень 2017 року 2 000 грн. : 100% х 30 = 20 х 30 = 600,00 грн.;

-за липень 2017 року 2 000 грн. : 100% х 31 = 20 х 31 = 620,00 грн.;

-за серпень 2017 року (за 10 днів) 2 000 грн. : 100% х 10 = 20 х 10 = 200,00 грн.

Всього за 2017 рік неустойка (пеня), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 060 грн. (240,00 + 560,00 + 620,00 + 600,00 + 620,00 + 600,00 + 620,00 + 200,00).

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів, однак помилився з її розміром в зв»язку з неправильним визначенням моменту, з якого ця пеня має бути нарахована, рішення суду першої інстанції в частині розміру пені підлягає зміні.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексації в розмірі 31 806,00 грн. є законним та обґрунтованим, що вбачається з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов»язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій формі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», суд першої інстанції, встановивши, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, проте за весь період прострочення сплати аліментів індексація ні органом державної виконавчої служби, ні судом не провадилась, обґрунтовано задовільнив позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення індексації в обчисленому нею розмірі, застосувавши аналогію закону.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-113цс13.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3)невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 - частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в зв»язку з невідповідністю висновків суду в цій частині обставинам справи. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з повним та всебічним встановленням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Давіда Тамазієвича відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року змінити в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 Давіда Тамазієвича на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4 060 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: