Справа № 336/2272/17
Провадження № 2/336/1481/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він з 25.05.1987 року по 28.07.1987 року в ході виконання службового обов`язку у складі збройних сил приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки при військовій частині № НОМЕР_1 , в зоні підвищеної радіоактивності та отримав дозу радіоактивного опромінення 13,21 рентген.

Внаслідок ушкоджень здоров`я отриманих під час виконання обов`язків військової служби, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження , відновлювальні процедури, оскільки він отримав чисельні хвороби, а саме: виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в фазі нестійкої ремісії, часто рецедивуюче перетікання хвороби; груба рубцово-виразкова деформація цибулини дванадцятипалої кишки по обидві її кривизни; доброякісна гіпербідірубінемія типу Ротора; початкова стадія деформуючого артроза лівого ліктьового суглоба. Вказані хвороби позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та були підставою для неодноразових звернень до лікарні, де позивач перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до відомостей, наявних в медичних документах, перелічені вище хвороби у позивача виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов`язків військової служби при ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС, у зв`язку з чим йому 02.06.2008 року безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності (інвалід війни) зі стійкою 50 % втратою працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК.

За твердженням позивача, внаслідок отриманих під час проходження військової служби захворювань, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав невиліковні хвороби.

У зв`язку з отриманими травмами та захворюваннями, позивач зазначає, що порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, щоденно його турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також згубно впливають на його здоров`я. У позивача часто виникає запаморочення, часті болі в епігарстрії натощак і після їжі, тяжкість в правому підребер`ї, нестійкий стул, печія, болі в колінних та ліктьових суглобах, болі в ПОП, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, пониження зору. Позивач позбавлений можливості вільно пересуватися, оскільки після тривалого ходіння впродовж 3-4 годин він відчуває сильну, нестерпну головну біль, після якого він змушений 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки біль є надто сильним та нестерпним, внаслідок чого позивач стає роздратованим, що впливає на його відносини з родиною та знайомими.
Крім того, позивач зазначає, що він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно впливає на його душевний стан. Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими, позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновити здоров`я не має, і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами, порушені його нормальні життєві зв`язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Позивач вважає, що у зв`язку з неможливістю відновити свій стан здоров`я, який пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 240 000 грн.
Оцінюючи завдану йому моральну шкоду позивач враховує тривалість й глибину своїх душевних страждань, чисельність негативних наслідків для нього, а також значне фізичне та фактичне погіршення стану здоров`я.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що винними діями Міністерства Оборони України позивачу завдана моральна шкода. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , з 25.05.1987 року по 28.07.1987 року виконував обов`язки військової служби у складі оперативної групи ВВС ГО СРСР по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні, внаслідок чого отримав дозу радіоактивного опромінення 13,21 рентген, що підтверджується копією виписки з наказу командира військової частини № 12382 №60 від 03.07.1987 року (а.с.11), копією посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_2 (категорія 1) (а.с.10) та копіями довідок командира військової частини НОМЕР_3 про перебування в зоні техногенної катастрофи та ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримання опромінення (а.с.12).

Під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав низку захворювань:виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в фазі нестійкої ремісії, часто рецедивуюче перетікання хвороби; груба рубцово-виразкова деформація цибулини дванадцятипалої кишки по обидві її кривизни; доброякісна гіпербідірубінемія типу Ротора; початкова стадія деформуючого артроза лівого ліктьового суглоба. Зазначені захворювання підтверджені безпосередньо копією довідки № 300 виданої капітаном військової частини НОМЕР_4 під час огляду військово-лікарською комісією при військовій частині № 44873 26 липня 1994 року (а.с.13) та медичними документами (а.с.14-26).

02.06.2008 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копіями довідок із акта огляду МСЕК серії АД № 101549 та серії АВ № 004557 (а.с.27) та копією посвідчення інваліда війни 3 групи (а.с.9).
Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи, під час виконання обов`язків військової служби у позивача розвинулися хвороби, стан його здоров`я погіршився.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно частини 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство Оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Частиною 4 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.
З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Позивач у зв`язку з отриманням дози радіоактивного опромінення став хворою людиною, можливості якої обмежені, відтак, за висновкми суду, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Водночас, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеним у позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, ступінь вини відповідача, та, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України про належність та допустимість доказів.
Згідно з частиною 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Відповідно до частини 1 статті 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з наведених норм процесуального законодавства, суд критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність вини з боку Міністерства оборони України у заподіянні шкоди здоров`ю позивача у зв`язку з наступним.
Відповідно до вимог статті 3 Закону України № 875 від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно з пунктом 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
У відповідності до пунктів 12, 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).
Таким чином, виключно медико-соціальною експертною комісією встановлюється причина і час настання інвалідності.
Як вже було зазначено судом, висновком МСЕК, який не оспорювався у встановленому законом порядку, встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи та причиною цього є захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
При вирішенні зазначеного спору судом врахована правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові по справі №3-86 гс14 від 21.10.2014 року, яка у відповідності до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму у відповідності із рішенням Верховного Суду України.
У відповідності до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 16, 57, 60, 88, 179, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 23, 1167 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_5 ) моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Міністерства Оборони України () в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко