Справа № 495/5075/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 вересня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Мамончик К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно, в якому просить задовольнити її позовні вимоги, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер - ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, яка належить ОСОБА_2, на яке вона претендує як єдиний спадкоємець, оскільки спадкоємців інших черг за законом, заповітом або спадкоємців які б мали право на обов'язкову спадкову частку, не має. Оформити свої спадкові права нотаріально позивачка на даний час не може через те, що при зборі документів до нотаріуса було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим звертається до суду з зазначеним позовом.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, згідно заяви позовні вимоги підтримала, просив справу розглядати з застосуванням статей ЦК України в редакції закону 1963 року та за її відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутністю, погодившись з позовними вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер - ОСОБА_2, яким 25.12.1995 року був складений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 21, відповідно до якого все майно, де би воно не находилось і в чому б воно не складалось померлий ОСОБА_2, заповідав позивачці ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на: земельну ділянку площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60.

При зверненні позивачки до нотаріуса з приводу оформлення права власності на спадщину їй було відмовлено, оскільки при зборі документів було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивачем було зроблено оголошення у газеті «Торнадо» за 06.07.2017 року, згідно якого втрачений Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року на земельну ділянку площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, який належить ОСОБА_2, вважається недійсним, яке знаходиться у матеріалах справи.

Згідно з п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем часом народження цієї особи.

На даний час позивач фактично прийняла зазначене спадкове майно, оскільки згідно заповіту прийняла інше спадкове майно яке належало померлому ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом своє майно або частину одній або кільком особам, як таким що входять, так і тим що не входять в коло спадкоємців за законом, а також державі або іншим громадським установам.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції закону 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно відповіді Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 11.09.2017 року за № 1107/01-16 заведена спадкова справа № 427/2003 щодо майна померлого ОСОБА_2 за заповітом щодо вступу у спадщину ОСОБА_1

Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч. З ст. 152 Земельного кодексу України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Враховуючи, що позивачка являється єдиною спадкоємицею спадкового майна, інших спадкоємців за законом та заповіту не має, те, що позивачка фактично прийняла у своє володіння спадщину, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на: земельну ділянку площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, яка належить ОСОБА_2, яке відкрилось за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, попередньо визнавши державний акт втраченим та встановивши факт приналежності спадкового майна померлому.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 534, 549 ЦК України в редакції закону 1963 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт приналежності земельної ділянки площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60 - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року на земельну ділянку площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, який належить ОСОБА_2 - втраченим.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: земельну ділянку площею 1,5 га, АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: