Справа № 283/2972/15-ц
Провадження №2/283/70/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2017 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Даниленко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року в розмірі 79991 гривня 23 копійки, що виникла станом на 17.12.2015 року і складається з:

- заборгованості по кредиту в розмірі 14178 гривень 09 копійок,

- заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 30713 гривень 14 копійок,

- пені за несвоєчасне виконання зобов?язань в розмірі 35100 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ZRRWG4 за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 14736 гривень до 17.03.2033 року, а відповідач зобовязувався щомісячно повертати кредит та сплачувати кошти за користування кредитом в розмірі встановленому договором. Відповідач свої зобов?язання до кредитним договором належним чином не виконував та допустив заборгованість зі сплати кредиту. В такому разі за умовами кредитного договору йому нараховувались відсотки у подвійному розмірі та пеня.

Пізніше позивач обґрунтовував розмір заборгованості по кредиту ще й тим, що він з 01.02.2009 року збільшив відповідачу розмір відсотків за користування кредитом з 15% до 30% річних, але відповідач не сплачував відсотки у збільшеному розмірі.

Представник позивача позов підтримав, про що надав суду відповідну заяву. Погодився на заочний розгляд справи (а.с. 200).

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника відповідача надійшла заява в якій він зазначає, що відповідач в повному обсязі сплачував заборгованість по кредиту, що підтверджується наданими копіями квитанцій. Крім того просить звернути увагу на те, що на підтвердження збільшення відсотків позивач надає декілька листів, які містять різну дату відправлення, але один реєстраційний номер. Крім того надає копію конверта про відправлення тільки одного листа, хоча надає копію реєстру в якому зареєстровано два листа на адресу відповідача (а.с. 208).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ZRRWG4 (а.с. 7-9) за яким позивач надав відповідачу кредит на оплату чергових страхових платежів в розмірі 14736 гривень до 17.03.2033 року і з сплатою коштів в розмірі 1,25% на місяць (15% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту, а відповідач зобовязувався щомісячно повертати кредит та сплачувати кошти за користування кредитом. Щомісячний платіж за кредитом становив 191 гривню 13 копійок, що складався з заборгованості по кредиту та відсотків за його використання. Даний платіж повинен зарахувався на рахунок 6382.

Також 17.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ZRRWG4 (а.с. 26-29) за яким позивач надав відповідачу кредит на придбання квартири в розмірі 73680 гривень до 17.03.2033 року і з сплатою коштів в розмірі 15% річних, а відповідач зобовязувався щомісячно повертати кредит та сплачувати кошти за користування кредитом. Щомісячний платіж за кредитом становив не менше 955 гривень 64 копійки, що складався з заборгованості по кредиту та відсотків за його використання. Даний платіж повинен зарахувався на рахунок 6382.

Як вбачається з умов кредитних договорів кошти на погашення обох кредитів повинні були сплачуватись на один рахунок. Таким чином відповідач, з метою недопущення виникнення прострочення виконання кредитних зобов?язань, повинен був щомісячно сплачувати на рахунок 6382 кошти в розмірі 1146 гривень 77 копійок.

Загальна сума кредитів становила 88416 гривень, яка була видана відповідачу 18.03.2008 року (а.с. 10)

Вищевказані документи свідчать про те, що між сторонами склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На час укладення кредитних договорів ЦК України не передбачав заборони змінювати розмір процентів за кредитом. У зв?язку з цим позивач збільшив відповідачу розмір процентної ставки за кредитним договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року з 15% річних до 30% річних, про що повідомив відповідача листом від 25.12.2008 року. Ці обставини встановлені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27.07.2010 року (а.с. 57-58). Даним рішенням дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року визнані незаконними. Дане рішення Малинського районного суду Житомирської області рішенням апеляційного суду Житомирської області від 07.10.2010 року залишене без змін (а.с. 103-105).

В подальшому позивач надає докази та підтвердження того, що він збільшував розмір процентної ставки і за кредитним договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року (а.с. 69-72, 186-188). Однак при аналізі даних доказів вбачається їх фальсифікація. До даних висновків суд прийшов з наступних обставин.

В рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 27.07.2010 року (а.с. 57-58) зазначено, що відповідач про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року був повідомлений листом від 25.12.2008 року. В даному листі помилково зазначалось, що процентна ставка підвищується з 01.02.2008 року, хоча фактично вона підвищувалась з 01.02.2009 року. Цілком очевидно, що це лист, копія якого була надана представником відповідача за № 20.1.3.2/6-37884 від 25.12.2008 року (а.с. 209). Саме в цьому листі помилково зазначено, що процентна ставка підвищується з 01.02.2008 року. На підтвердження отримання цього листа представник відповідача надав копію конверта про відправлення листа з порядковим номером 8475 в реєстрі 257 вагою 9 грамів (а.с. 210). В подальшому позивач надає лист з якого вбачається, що відповідач про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року був повідомлений листом від 31.12.2008 року № 20.1.3.2/6-37884 (а.с. 188). В даному листі вже відсутня помилка в даті, з якої підвищується відсоткова ставка, і вказано, що вона підвищується з 01.02.2009 року. Крім того, не дивлячись на значну різницю в датах реєстрації листів 25.12.2008 року та 31.12.2008 року, вони мають один вихідний № 20.1.3.2/6-37884 (а.с. 188, 209).

Стосовно доказів повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року, то позивач надає листи від 31.12.2008 року № 20.1.3.2/6-37883 в яких вказано, що розмір відсоткової ставки буде збільшений до 30% річних з 01.02.2009 року (а.с. 69, 187). Однак на підтвердження відправлення цього листа позивач надає копію цього ж конверта в якому відповідач отримав лист № 20.1.3.2/6-37884 від 25.12.2008 року (а.с. 72).

Це свідчить про те, що відповідачу був направлений лише один лист. А оскільки достовірно встановлено, що відповідачу був направлений лист № 20.1.3.2/6-37884 від 25.12.2008 року про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року, то йому не міг бути направлений лист про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року з вихідним № 20.1.3.2/6-37883 від 31.12.2008 року, який менший ніж у листа, що зареєстрований раніше.

Також відповідачу не могло бути направлено два листа в однову конверті, оскільки згідно реєстру відправки поштової кореспонденції (а.с. 70-71, 186) вага одного листа становить 10 грамів, в конверті прийшов лист вагою лише 9 грамів (а.с. 72, 210).

З аналізу вказаних доказів вбачається, що позивач відповідно до умов договору не повідомив відповідача про підвищення відсоткової ставки за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року, а тому умови цього договору не змінились. Також, оскільки суд визнав незаконним підвищення відсоткової ставки і за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року, то відповідач повинен був щомісячно сплачувати позивачу кошти на погашення обох кредитів в розмірі 1146 гривень 77 копійок з яких 191 гривня 13 копійок йшли на погашення кредиту і відсотків за договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року.

Як вбачається з наданих суду квитанцій (а.с. 30-56) відповідач, починаючи з наступного місяця за місяцем укладення договору № ZRRWG4 від 17.03.2008 року, а саме з квітня 2008 року до грудня 2015 року майже щомісячно сплачував кошти в розмірі 1147 гривень, яких в повній мірі вистачало на погашення кредитів та відсотків за обома кредитними договорами (№ ZRRWG4 від 17.03.2008 року та № ZRRWG4 від 17.03.2008 року). Серед даних квитанцій відсутні квитанції, які підтверджують погашення відповідачем кредиту та відсотків за лютий 2009 року, квітень 2009 року та квітень 2015 року. У зв?язку з цим суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказані три місяця, що становить 573 гривні 39 копійок (191 гривня 13 копійок х 3 місяця).

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору № ZRRWG4 від 17.03.2008 року при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов?язання передбаченого пунктами 2.2.2. та 2.2.3. даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення (а.с. 8). Даними пунктами передбачено сплату банку відсотків за користування кредиту та певної винагороди, яка передбачена договором.

Також згідно пункту 7.4. кредитного договору № ZRRWG4 від 17.03.2008 року при порушення позичальником зобов?язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредитом в розмірі 2,50% на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 9). Даними пунктами передбачено сплату банку саме суми виданого кредиту.

Однак із змісту договору та наявних квитанцій неможливо встановити окремо розмір заборгованості по кредиту та розмір заборгованості по відсотках, оскільки щомісячний платіж по кредиту та відсотках в договорі вказаний єдиною сумою. Також єдиною сумою сплачувалась заборгованість за обома кредитними договорами. За таких обставин суд позбавлений можливості нарахувати пеню за прострочення сплати відсотків та збільшений розмір відсотків за прострочення сплати заборгованості по кредиту за вищевказані три місяці.

Крім того наявність іншої заборгованості відповідача за договором нічим не підтверджена.

Враховуючи вищевказане, суд відмовляє в задоволенні решти позовних вимог за безпідставністю.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 88, 179, 185, 192, 193, 196, 197, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 1054 Цивільного кодексу України,-

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRRWG4 від 17.03.2008 року в розмірі 573 гривні 39 копійок, що виникла станом на 17.12.2015 року і складається з заборгованості по кредиту та відсотків.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 8 гривень 53 копійки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_2