У Х В А Л А

23 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Добропільської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою й відновити межові знаки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Добропільської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, відділу Держземагенства у Бучацькому районі Тернопільської області про визнання права власності на майно та скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

Бучацький районний суд Тернопільської області рішенням від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: зобов'язав ОСОБА_4 усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельною ділянкою площею 0,2517 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язав ОСОБА_4 відновити межові знаки, встановлені Добропільською сільською радою Бучацького району Тернопільської області у вересні 2013 року між земельними ділянками, що належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року залишив без змін.

10 жовтня 2017 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статті 107 Земельного кодексу України, статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» та статей 5, 7, 9 Закону України від 19 червня 2003 року № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель», статей 150 та 189 Цивільного процесуального кодексу України.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня, 19 листопада 2014 року, 23 вересня, 22 жовтня 2015 року, 26 квітня 2017 року.

У заяві ОСОБА_4 також просить зупинити виконання ухвалених у справі рішень.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права ‒ при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що встановлення меж земельних ділянок, що належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проведено з дотриманням норм земельного законодавства; згідно з висновком земельно-технічної експертизи зі сторони земельної ділянки ОСОБА_4 відбулося порушення межових знаків, що призвело до збільшення площі належної останньому земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, що належить ОСОБА_5, право якого порушено; ОСОБА_4 не надано доказів у підтвердження порушення його прав, як землекористувача.

Надані для порівняння ухвали від 2 липня та 19 листопада 2014 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені в справах рішення та передав справи на новий розгляд з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушенням норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Ухвалою від 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції залишив у силі рішення суду, яким зобов'язано товариство усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом поновлення межових знаків, які були пошкоджені працівником відповідача під час виконання трудових обов'язків. При цьому суди відмовили в задоволенні решти позовних вимог з підстав недоведеності факту самовільного використання відповідачем земельної ділянки, здійснення перешкод у користуванні та спричинення позивачу шкоди у вигляді реальних збитків чи упущеної вигоди.

В ухвалі від 22 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, якими стягнуто з відповідача на користь сільської ради кошти за самовільно зайняті земельні ділянки, зобов'язано відповідача звільнити земельні ділянки з приведенням їх у придатний до використання стан та повернути управлінню. Задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку про доведеність самовільного зайняття відповідачем земель державного реєстру.

Ухвалою від 26 квітня 2017 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення апеляційного суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про припинення порушення права користування земельною ділянкою та демонтаж теплиць з підстав недоведеності факту порушення відповідачем правил добросусідства чи захоплення земельної ділянки позивача по лінії розмежування земельних ділянок, що знаходяться в їхньому фактичному користуванні. При цьому суди урахували, що межі за фактичним використання компетентним органом не визначені та не затверджені.

У справах, в яких постановлено надані заявником для порівняння ухвали та в справі, рішення в якій просить переглянути заявник, встановлено різні фактичні обставини, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Доводи, які наведені в заяві про порушення норм процесуального права, не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, а також вимоги пункту 2 частини першої статті 3601 ЦПК України, клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання ухвалених у справі судових рішень підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 353, 355, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Добропільської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою й відновити межові знаки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Добропільської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, відділу Держземагенства у Бучацькому районі Тернопільської області про визнання права власності на майно та скасування рішення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко