ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Черкаської міської ради, Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що на даний час він є власником 9/20 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Згідно з державним актом на землю від 07 травня 2001 року йому належить частина земельної ділянки, на якій розташоване вказане будинковолодіння, площею 235 кв. м.

18 січня 2012 року між співвласниками вказаного будинковолодіння, якими були на той час ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено нотаріально посвідчену заяву про розподіл земельної ділянки, на якій розташоване будинковолодіння.

Згідно з планом розподілу земельної ділянки у користування ОСОБА_4 виділено 235 кв. м та 71 кв. м земельної ділянки, а у користування ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - 296 кв. м земельної ділянки.

Даний розподіл був встановлений з урахуванням волевиявлення співвласників житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2013 року є власником 11/20 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Черкаської міської ради, Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п. 1.5 рішення Черкаської міської ради від 14 травня 2015 року № 2-1207 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» щодо передачі ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,0367 га безоплатно у власність по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0367 га в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), та з урахуванням ст. ст. 116, 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про порушення прав позивача на спірну земельну ділянку, оскільки при ухваленні рішення Черкаської міської ради від 14 травня 2015 року не було враховано порядок користування земельною ділянкою, встановлений власниками будинковолодіння станом на 18 січня 2012 року.

Доводи касаційної скарги про те, що судами надано неправильну оцінку заяві про розподіл земельної ділянки, про яку не було повідомлено раду, а також про те, що відповідачем не порушено вимог чинного земельного законодавства та прав позивача, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Так, проаналізувавши технічну документацію на земельну ділянку, приватизацію якої здійснив відповідач судами попередніх інстанцій встановлено, що вона проведена з порушенням прав позивача як співвласника будинку, оскільки акт визначення та погодження меж земельної ділянки замість підпису співвласника ОСОБА_4, а містить тільки посилання на державний акт позивача, яким він оформив у власність земельну ділянку у власність площею 235 кв. м. Проте, після оформлення державного акта на землю площею 235 кв. м частка позивача у праві власності збільшилася за рахунок отримання спадщини від матері у 2002 році.

Також не був врахований план розподілу земельної ділянки проведеним між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 згода на який посвідчена нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори (заява від 18 січня 2012 року).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року.

Пунктом 21 вищевказаної постанови визначено виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні вищезазначений порядок розподілу земельної ділянки між співвласниками домоволодіння від 18 січня 2012 року є чинним, а тому відповідач повинен був при виготовленні технічної документації для приватизації земельної ділянки дотримуватись саме його.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак