РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, про стягнення боргу, в якому посилається на те, що 23.10.2012р. відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5.н., позичив у нього та отримав на руки згідно даної ним розписки в борг 625 000 чеських крон, і зобов'язався повернути вище вказані кошти позивачу не пізніше ніж до 01.02.2013 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. На прохання позивача про сплату боргу, відповідач звернувся із зустрічним проханням продовжити строк повернення боргу на певний час, на що позивач погодився. В подальшому відповідач знову звернувся з проханням продовжити строк повернення боргу ще на один рік. 23.05.2016р. сплив останній погоджений термін сплати боргу. На прохання позивача виконати взяті на себе зобов'язання та повернути борг, відповідач повідомив позивача, що він борг не буде повертати, оскільки в нього немає коштів. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь згідно даної ним розписки, борг в сумі 637 568,12 грн., відсотки за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 66 944,64 грн. та 3% річних від простроченої суми за три з половиною роки прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 66 944,64 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 6 890 грн. та інші судові витрати в розмірі 75 грн.

В подальшому позивач уточнив розмір позовних вимог, в яких вказав, що у зв'язку зі зміною Національним Банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти - чеської крони з 102,09 грн. за 100 крон станом на 05.07.2016р. (день формування позовних вимог) до 11,3413 за 100 крон на час розгляду справи в судовому засіданні змінився розмір ціни позову з 704 512,76 грн. до 775 840,84 грн. Відповідно збільшився і розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості, що складає 625 000 чеських крон х 111, 3413 = 695 883,13 грн. (сума позики) х 3% річних за користування чужими грошовими засобами за весь час прострочення, що становить 73067,71 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 6 890 грн. Таким чином уточнена сума ціни позову складає: 695 883,13грн. + 73067,71грн. + 6890 грн. = 775 840,84 грн, яку просить задоволити в повному обсязі.

Представником відповідача подано на адресу суду заперечення в яких він посилається на те, що позивач перш за все пропустив строк позовної давності для пред'явлення позову до суду, оскільки відповідно до позовної заяви, строк повернення суми у розмірі 625 000 чеських крон - не пізніше, ніж до 01.02.2013 року. Таким чином, вже 02.02.2013 року позивач довідався про те, що борг у зазначеному вище розмірі не сплачений відповідачем. Відтак, у відповідності до ст. ст. 253, 257 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з 02.02.2013 року., а отже позивач повинен був звернутися до суду із даними позовними вимогами до відповідача не пізніше 02.02.2016 року. Натомість позивачем не надано жодного належного доказу про причини пропуску строку позовної давності. За твердженням останнього, були усні домовленості з відповідачем про продовження строку виконання зобов'язання. Проте, представник відповідача зазначає, що це суперечить правовій природі договорів позики. Такий строк встановлений лише розпискою, наданою позивачем 01.02.2013р. Жодного іншого терміну не зафіксовано договором та/або додатком до нього.

Окрім цього, представник відповідача зазначає, що дана цивільна справа містить іноземний елемент, а тому, відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», повинно бути враховане право Чеської Республіки. Відтак, відповідно до копії розписки, вона укладена між позивачем та відповідачем на території Чеської Республіки, чеською мовою. Позивач проживає також на території Чеської Республіки станом на сьогоднішній день. Таким чином, у цій справі є два іноземні елементи, ОСОБА_3, який проживає за межами України за адресою: АДРЕСА_1 та розписка, як юридичний факт, що мав місце на території Чеської Республіки, оскільки згідно ст.. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відтак, згідно ст.. 4 Закону України « Про міжнародне приватне право», якщо неможливо визначити право, що не підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами. Це є право Чеської Республіки.

Представник відповідача також зазначає, що відповідно до розділу «Зобов'язальне право» ст.. 48 «Договірні зобов'язання» Договору між Україною і Чеською Республікою про правову допомогу і правові відносини у цивільних справах, правовідносини, що виникають в результаті укладення договорів, регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх учасників. Якщо учасники не змогли домовитися, ці відносини регулюються законодавством тієї договірної сторони, на території якої було укладено договір, за виключенням випадків, передбачених п.3 цієї статті.

Відтак, зважаючи на той факт, що в своїй позовній заяві позивач покликається на право України як на підставу для стягнення суми у розмірі 625 000 чеських крон, а відповідач чітко заперечує проти такої позиції, так як договір позики був укладений на території Чеської Республіки, то у цій справі необхідно застосовувати саме матеріальне право Чеської Республіки щодо форми договору позики, способу його укладення та підстав для визнання його недійсним. Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідач не має можливості звернутися до відповідних установ для отримання офіційного тлумачення норм права Чеської Республіки звичаєвого права та усталеної практики, що регулює питання укладення, виконання договорів позики. Представник відповідача посилається на п.9 Листа ВССУ від 16.05.2013р. №24-754/0/4-13 відповідно до якого встановлення і застосування змісту іноземного права - це правозастосовний процес, який здійснюється судом на підставі та в межах національного права згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, такими як суверенна рівність держав, самовизначення, невтручання у внутрішні справи. Розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК України,Закон України «Про міжнародне приватне право» тощо. Також представник відповідача зазначає,що позивачем додано до справи копію розписки та засвідчена нотаріальна копія з розписки від 23.10.2012р. Крім того, на перекладі розписки, доданому до справи, вказано «Копія». Вбачається, що юрист ОСОБА_10 - нотаріус м.Мост засвідчила підпис відповідача, проте не відомо, чи переклад зроблено з оригіналу документа, чи з копії, який може бути змінений позивачем без відома відповідача. Отже, на думку представника відповідача,відсутність оригіналу розписки із відповідним засвідченим у встановленому порядку перекладом свідчить про те, що відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На підставі викладеного просить відмовити в позові повністю.

Позивачем подано на адресу суду відзив на заперечення проти позову представника відповідача,в яких він вказав, що ознайомившись із нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», можна дійти висновку, що метою даного заперечення є умисне затягування розгляду справи, заведення суду в оману та бажання привласнити грошові кошти, які ОСОБА_4 виманив у позивача, як фізична особа для власних потреб. Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_4 не заперечує отримання ним від позивача грошових коштів і натомість всіляко зловживаючи законодавством намагається отриманні кошти привласнити, ухилитись від виконання взятих на себе зобов'язань та уникнути відповідальності за це. Відтак, позивач зазначає, що ним подано до суду нотаріально засвідчені показання двох свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про те, що ОСОБА_7 двічі звертався до позивача із проханням продовжити йому термін повернення боргу. Відтак, оскільки відповідач користуючись довірою позивача, виманив у нього грошові кошти і намагається їх привласнити, позивач просить позов задоволити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та у відзиві на заперечення відповідача, просить позов задоволити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову, надав пояснення аналогічні викладеному у своїх запереченнях, просить в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно до змісту статей 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи знаходиться копія розписки на чеській мові. За змістом україномовного тексту розписки: «Я підтверджую цією розпискою,що сьогодні я позичив від: ОСОБА_3, персональний номер НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_2, грошову суму: 625 000 чеських крон. Я зобов'язуюсь повернути вищенаведеній особі цю суму у власні руки не пізніше ніж до 01.02.2013 року. м.Мост, 23.10.2012р. ОСОБА_7 - підпис, персональний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_3.

Згідно україномовного тексту вищевказаної розписки: «засвідчення - легалізація: порядковий номер в книзі засвідчень О 1521/2012. Засвідчую, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.н., АДРЕСА_4, особа, якого була встановлена по дійсному офіційному посвідченню, власноручно підписав цей документ в моїй присутності. М.Мост, 23.10.2012р. ОСОБА_11, вповноважена нотаріусом - ОСОБА_12». «Засвідчення: засвідчую, що ця копія, яка складається з 1 листа, дослівно відповідає документу, з якого вона була зроблена і який складається з 1 листа. Юрист ОСОБА_10 - нотаріус м.Мост».

Відповідно до змісту Закону України «Про міжнародне приватне право», саме цей Закон встановлює порядок врегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із свої елементів пов'язані одним або кількома правопорядками, ніж український правопорядок.

Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відтак, матеріалами справи підтверджується те що нотаріально завірена розписка від 23.10.2012р. про отримання ОСОБА_4 в борг в ОСОБА_3 625 чеських крон складена на території м.Мост Чеської Республіки.

Позивач згідно вказаної розписки на день її складання проживав за адресою АДРЕСА_1, 434 01, а відповідач проживав за адресою АДРЕСА_5.

Крім цього варто зазначити, що відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,згідно відповіді Рахівського районного відділу ГУ МДС України в Закарпатській області, числиться знятим з реєстраційного обліку, а саме: АДРЕСА_6 30.09.1999 року, м.Львів.

Відтак, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що в даній справі наявний іноземний елемент, а відтак на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, поширюється Закон України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст.. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, яке підлягає застосуванню до приватно правових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право,що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права,що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Статтею 32 названого Закону передбачено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави,у якій сторона, що повинна здійснити виконання,яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Стаття 43 Закону України «Про міжнародне приватне право передбачає, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір прямо заборонено законами України. За змістом згаданої норми Закону згода сторін щодо договору про вибір права має бути досягнута у письмовій формі.

Згідно з п.16 ч.1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору,застосовується право відповідно до частини другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є позикодавець за договором позики.

Відтак, сторонами договору позики, а саме нотаріально завіреною борговою розпискою від 23.10.2012р., не обрано право, що підлягає застосуванню, оскільки сторони в розписці цього не передбачили.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Таким чином, з врахуванням положень п.16 ч.1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» та встановлених судом обставин, а саме те, що позивач та відповідач на момент складення і підписання розписки - як юридичного факту, який створює правовідносини, який мав місце на території іноземної держави проживали у м.Мост Чеської Республіки та не домовились про вибір права яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що правочин, а саме складання та підписання розписки від 23.10.2012р. більш тісно пов'язаний з правом держави, де такий правочин укладено, а відтак суд приходить до висновку, що на підставі наведено в позові слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК Українии, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу - відмовити.

Судовий збір сплачений ОСОБА_3 при подачі позову до суду в розмірі 6890 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень) залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Масендич В.В.