РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.06.2017 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого судді Мартьянова С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., та індексувати її відповідно до закону для малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що діти перебувають на її утриманні. Крім того, зазначає, що вона працює, але отримує мінімальний дохід, якого не вистарчає на виховання дітей, відповідач як батько зобов'язаний утримувати їхніх спільних дітей.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Згідно ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 25 січня 2003 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Від шлюбу у них народилися двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 28.07.2005 року та серії НОМЕР_2 від 10.01.2012 року.

З червня 2016 року відповідач не проживає у сім'ї, не надає матеріального утримання неповнолітнім дітям. У грудні 2016 року подав до Франківського районного суду м. Львова позовну заяву про розірвання шлюбу.

Позивач сама проживає з дітьми та утримує їх, надає належне виховання та забезпечує належним на їх вік навчанням та розвитком.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у спеціалізованій середній загальноосвітній школі № 52 м. Львова з поглибленим вивчення математичних наук. Із характеристики на неповнолітнього ОСОБА_4 класний керівник зазначає, що батько жодного разу не з'являвся в школу, не цікавиться навчанням та розвитком дитини у школі, що підтверджується.

Згідно витяг з протоколу засідання психолога - медико - педагогічної консультації від 28.11.2016 року № 116)ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 потребує спеціального догляду та навчання, оскільки має психологічні порушення: затримка психічного розвитку, загальне недорозвинення мовлення. Дитині рекомендовано проведення корекційно - розвиткових занять з вчителем - дефектологом, вчителем - логопедом та практичним психологом.

У зв'язку із доглядом за дитиною, яка потребує особливих умов, позивачка не може на даний час працювати, а отже з червня 2016 по ж цей час не має жодних засобів до існування. Щоб годувати дітей, кошти їй позичає подруга та тітка.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч.2, ч.4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я га матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як перебачено ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів підлягають до задоволення так як підтверджуються належними та допустими доказами.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. Суд враховує стан здоров'я платника аліментів, матеріальний стан, а також те, що відповідач не подав доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та вважає, що слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., та індексувати її відповідно до закону для малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Керуючись ст.ст.10, 60., 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 181, 182, 184 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі гривень) грн. 00 коп., та індексувати її відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» на користь ОСОБА_1, для малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з дня пред'явлення позову з 31.01.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Мартьянова С.М.