Справа № 755/2968/17
У Х В А Л А

"27" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом виселення.

25 вересня 2017 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на житлову кімнату №3 загальною площею 12,0 кв.м. квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 січня 2014 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією та заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження житлової кімнати вказаної квартири.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивує тим, що нею до суду подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просить визнати недійсною приватизацію кімнати №3 комунальної квартири АДРЕСА_1, так як вкзана кімната належала їй та членам її сім'ї на підставі ордеру №24990, виданого у вересні 1983 року Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією.

На даний час кімната №3 квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які в свою чергу можуть здійснити відчуження спірного нерухомого майна.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки належне на праві власності майно відповідачів може бути ними відчужене, що змушує її звернутись з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Питання прийняття поданої 25 вересня 2017 року позивачем заяви про збільшення позовних вимог, на момент звернення із заявою про забезпечення позову судом не вирішувалось.

Предметом позову є усунення перешкод у користуванні кімнатою №3 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та членами її сім'ї шляхом виселення відповідачів із вказаної кімнати без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 20 січня 2014 року Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 38/100 частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних долях.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Більш того, позивачем в заяві про забезпечення позову не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження майна відповідачів, яке є предметом спору і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дотримуючись означених вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії.

С у д д я :