Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1294/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

21.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

за участю представника банку

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на дії державного виконавця та начальника державної виконавчої служби.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - банк) звернулось в суд зі скаргою на дії державного виконавця та начальника державної виконавчої служби.

Зазначав, що 30 серпня 2016 року державним виконавцем Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Охріменко О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою повернуто виконавчий лист № 1, виданий 10 квітня 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 014-09.5-083031 від 23 травня 2008 року в сумі 320530 грн. 75 коп. та судового збору в сумі 2580 грн. 75 коп.

Підставою повернення виконавчого листа стягувачу є встановлений мораторій на примусове стягнення нерухомого майна громадян України, які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті та відсутність іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Постанова державного виконавця оскаржена банком начальнику Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, який постановою в задоволенні скарги відмовив.

При розгляді скарги начальником Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби зазначені банком обставини до уваги не прийняті.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 серпня 2016 року, визнати протиправною та скасувати постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 27 лютого 2017 року, винесену начальником Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, якою відмовлено в задоволенні скарги банку.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року скарга Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на дії державного виконавця та начальника державної виконавчої служби залишена без задоволення. Суд дійшов висновку, що керуючись нормами ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державним виконавцем Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а начальником Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби правомірно винесено постанову про відмову в задоволенні скарги банку.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на правовідносини між банком та ОСОБА_5, що випливають з кредитного договору № 014-09.5-083031 від 23 травня 2008 року та похідного від нього договору іпотеки від 23 травня 2008 року, не поширюється, оскільки додатковою угодою № 5 від 20 березня 2012 року валюту кредитування було змінено з доларів США на гривню. Також суд не взяв до уваги рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 березня 2014 року, яке має преюдиційне значення для вирішення даної справи, в якому був досліджений факт зміни валюти кредитування та цьому факту дана відповідна правова оцінка. Крім того, повернуто виконавчий лист боржника ОСОБА_4, з якої як з поручителя рішенням суду стягнуто грошові кошти, а на такий вид стягнення мораторій не розповсюджується.

В засіданні апеляційного суду представник боржника підтримав доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець та стягувач повідомлені про час та місце розгляду справи під розписку ( а.с.68-70), в засідання апеляційного суду не прибули. Державний виконавець в письмовому запереченні просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін (а.с.71-86).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили , обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у державного виконавця Охріменко О.М. перебуває виконавчий лист, виданий 10 квітня 2014 року, про стягнення з поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 320530 грн. 75 коп. та судових витрат в сумі 2580 грн.75 коп. (а.с.7), який виданий на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 березня 2014 року (а.с.8-10).

Заборгованість виникла з кредитного договору від 23 травня 2008 року , за умовами якого банк видав ОСОБА_5 в кредит грошові кошти в сумі 30900 дол.США на строк до 22 травня 2021 року (а.с.8-10).

23 травня 2008 року між банком на позичальником ОСОБА_5 укладено договір іпотеки для забезпечення виконання умов кредитного договору про повернення кредиту в сумі 30900 дол.США , передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.33-35).

Постановою від 30 серпня 2016 року державний виконавець повернув банку виконавчий лист, в якому боржником значиться ОСОБА_4 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна заборона звернення стягнення на нерухоме майно згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при цьому державний виконавець зазначив, що в рахунок погашення заборгованості звертається стягнення на предмет іпотеки. (а.с.3).

Зазначеним Законом дійсно передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, але за певних умов, зокрема, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, а також за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду, змістом виконавчого листа підтверджується , що з боржника ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 320530 грн. 75 коп. та судових витрат в сумі 2580 грн.75 коп., а щодо позичальника ОСОБА_5 зазначено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звертається стягнення на квартиру.

Наведене свідчить, що звернення стягнення на квартиру не стосується боржника ОСОБА_4, з якої безпосередньо стягнуто грошові кошти.

Зазначені обставини не були враховані державним виконавцем, начальником державної виконавчої служби та судом, які дійшли безпідставного висновку, що передбачений законом мораторій на відчуження нерухомого житлового майна поширюється на стягнення з боржника ОСОБА_4 грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до правовідносин з боржником ОСОБА_4, оскільки його дія поширюється виключно на правовідносини, щодо примусово відчуження без згоди власника нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави, та не поширюється на стягнення грошових коштів.

Відомості про зміну способу виконання рішення щодо боржника ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду постановлена без додержання вимог закону, висновки, викладені в ній, не відповідають обставинам справи та вимогам закону, а тому ця ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги, оскільки державний виконавець та начальник державної виконавчої служби дійшли хибного висновку про поширення мораторію на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів.

Доводам скарги та апеляційної скарги щодо зміни валюти повернення кредитних коштів апеляційний суд не дає оцінки, оскільки ці доводи не мають правового значення для вирішення питання правомірності дій державного виконавця при виконанні рішення суду щодо боржника ОСОБА_4, а стосуються його дій при виконанні рішення суду щодо боржника ОСОБА_5 і, як пояснив представник банку, ця скарга ще перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ч.1 ст.314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року .

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 30 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 320530 грн. 75 коп. та судових витрат в сумі 2580 грн.75 коп. стягувачу, визнати протиправною та скасувати постанову від 27 лютого 2017 року начальника Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

О.І. Чельник