21.04.2017 227/554/17
21 квітня 2017 року справа № 227/554/17
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кошля А.О.
при секретарі Овчинніковій Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, заінтересована особа - ОСОБА_3, -
27 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, в якому просить: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві спільної сумісної власності належить ? житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. 22 вересня 2010 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання її знайомої - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації за вказаною адресою через деякий час відповідач змінила місце мешкання, вибула в невідомому напрямку і на теперішній час її місце мешкання невідомо. Реєстрації відповідача в її квартирі порушує охоронюване законом право власності позивача.
Представник позивача, ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 17.02.2017 року, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомила.
Заінтересована особа ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяв про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитані в судовому засіданні, надали пояснення та підтвердили факт не проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, представник позивача не заперечував.
Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2010 року власником ? частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, на підставі договору купівлі - продажу № 1136 від 07.05.2010 року.
Згідно домової книги, 22.09.2010 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1, було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 з 11.08.2010 року та ОСОБА_3 з 16.07.2014 року.
Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач є її знайомою, якій реєстрація у вказаній квартирі потрібна була для особистих потреб.
Копією акта обстеження від 27.03.2017 року, складеним секретарем Білозерської міської ради встановлено, що ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, тривалий час не проживає за даною адресою.
З довідки виконком Білозерської міської ради № 839 від 20.02.2017 року про склад сім'ї, яка видана ОСОБА_1, 1954 року народження, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані чоловік ОСОБА_3І, 1944 р.н. та знайома ОСОБА_2, 1945 р.н.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Позивач зазначає про відсутність будь-яких домовленостей i зобов'язань стосовно мешкання відповідача в його квартирі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.
Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що тривалий час відповідач у квартирі позивача не проживає, перешкод їй в цьому не чиниться, на житло не претендує, її реєстрація в квартирі порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у його житлі, суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 110, 112 СК України, ст.3, 215, 218, 224 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, заінтересована особа - ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку , встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.О. Кошля