Справа № 372/1789/17 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/4690/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 27.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс», третя особа ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,-

встановила:

у червні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулись до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 серпня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода винуватцем якої є ОСОБА_5 який перебував в трудових відносинах з ТОВ «Світанок плюс».

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д.н. АА 78-50СВ, який на праві власності належить ОСОБА_2

Під час зіткнення автомобілем НОМЕР_1 керував ОСОБА_3

У вищезазначеному автомобілі крім водія знаходились: ОСОБА_2, ОСОБА_6, та неповнолітній ОСОБА_4

В результаті зіткнення а/м КАМАЗ д.н. НОМЕР_2 з а/м «Mitsubishi Lancer» д.н. АА 78-50СВ, пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні пошкодження середньої тяжкості у вигляді уламкового перелому правої ключиці зі зміщенням відламків, забій лівої ушної раковини, а також, значних технічних ушкоджень зазнав автомобіль НОМЕР_1.

Слідчим відділом Обухівського ВП ГУНП Київської області було порушено кримінальне провадження №0001159 згідно якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Матеріальна шкода, заподіяна власнику а/м «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2, згідно висновку експертного авто товарного дослідження №697/16 від 17.11.2016 року становить 173 096,39 грн. та вартості сплаченої за проведення авто товарного дослідження в сумі 1200 грн., а всього 174 296,39 грн.

Моральна шкода заподіяна ОСОБА_2, ОСОБА_3 які діють в інтересах їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 полягає у значному нервовому стресі та душевних переживаннях батьків як за життя і здоровя свого неповнолітнього сина, так і за своє власне життя і здоровя.

Також, зазначили, що моральні страждання позивачів, невідємно повязані з занепокоєнням щодо вщент пошкодженого власного автомобіля а/м «Mitsubishi Lancer» д.н. АА 78-50СВ, порушення нормального способу життя повязаного з неможливістю до дня подання позову до суду користуватися власним автомобілем, що суттєво вплинуло на порушення їх соціальних звязків.

Після уточнень позовних вимог просили стягнути з ТОВ «Світанок плюс» моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в сумі 16 650,00 грн., на корить ОСОБА_2 в сумі 16 650,00 грн. та на користь ОСОБА_4 в сумі 16 650,00 грн. а всього 224 246, 39 грн. з урахуванням матеріальної шкоди в сумі 174 296, 39 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Світанок плюс» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 174 296 грн. 39 коп.

Внесені ТОВ «Світанок плюс» на депозитний рахунок №2286 Держказначейської служби України, м. Київ, МФО 820172, код 02892286, згідно платіжного доручення № 959 від 10 серпня 2017 року кошти в сумі 174 297 грн. перерахувати для виплати ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди за цим судовим рішенням.

Зобовязано ОСОБА_2 передати ТОВ «Світанок плюс» належний їй легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4, не пізніше ніж у дводенний строк після отримання коштів в сумі 174 297 грн., які внесені ТОВ «Світанок плюс» на вказаний вище депозитний рахунок.

Стягнуто з ТОВ «Світанок плюс» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1 742 грн. 96 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють як у власних інтересах так і в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що позивачам заподіяна моральна шкода яка полягає у фізичному болі та психічному стресі отриманому кожним з них в результаті даної ДТП, а також занепокоєння батьків за життя та здоровя свого неповнолітнього сина ОСОБА_7.

Моральна шкода полягає у порушенні їх звичайного способу життя з моменту дорожньо транспортної пригоди і до подання апеляційної скарги.

Дана моральна шкода заподіяна грубим порушенням Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5

Також, моральні страждання позивачів, невідємно повязані із занепокоєнням щодо пошкодженого власного майна, а саме автомобіля, порушення нормального способу свого життя повязаного з неможливістю до подання даної апеляційної скарги користуватися власним автомобілем.

Стверджують, що позивачі перенесли незрівнянний нервовий стрес пережитий за секунди даної ДТП та подальшого розуміння, що могло статись набагато гірше.

Апелянти вважають, що моральна шкода заподіяна ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 була оцінена на загальну суму 50 000 грн., що в даному випадку є обґрунтовано враховуючи економічну ситуацію в країні, мінімальну заробітну плату, фінансову неможливість придбати інший автомобіль, витрати на транспорт, незручності громадського транспорту та відсутність будь якого відшкодування збитків з боку відповідача до подання даної апеляційної скарги.

Просили скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким стягнути заподіяну позивачам моральну шкоду з ТОВ «Світанок плюс» в сумі по 16 650 грн. на користь кожного позивачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.08.2016 року о 16 год. 20 хв. на автодорозі Н-01 Семенівка - Деремезна водій ОСОБА_5 перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «Світанок плюс» виконуючи трудові обовязки водія, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_5 порушив вимоги п.п.1.3,1.5,10.1,16.11 Правил дорожнього руху України внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4, який рухався по головній дорозі внаслідок чого автомобілю було спричинено механічні пошкодження, що підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області, ухвалою апеляційного суду Київської області та іншими письмовими доказами.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2017 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому було призначено покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.06.2017 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2017 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову було скасовано, та направлено в цій частині до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

На час скоєння ДТП власником автомобіля НОМЕР_6 було ТОВ «Світанок плюс», під керуванням водія ОСОБА_5 який перебував у трудових відносинах з вищезазначеним товариством, а власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4, є позивач ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Відмовляючи в позові в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Світанок плюс» не є належним відповідачем, а відповідних вимог до ОСОБА_5 позивачами не предявлялось.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч.2 ст.1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З ч.1 ст.1167 ЦК України вбачається, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.

Аналіз положень ст.ст.1166,1167,1187,1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187,1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст.ст.1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (справа №6-108цс13).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що ТОВ «Світанок плюс» не є належним відповідачем за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, відповідних вимог до ОСОБА_5 позивачами не предявлялися, однак колегія суддів звертає увагу на наступне.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, відтак, положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Частиною 2 ст.1188 ЦК України встановлено, що у тих випадках, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані відшкодувати її незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Пасажир транспортного засобу підпадає під категорію «інших осіб», яким завдано шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обовязок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних обєктів солідарно, незалежно від їхньої вини.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

За загальним правилом розмір відшкодування шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а у разі наявності спору між сторонами судом.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні розяснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоровя тощо).

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, прийшов до необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, у звязку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвали нове рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Питання про відшкодування моральної шкоди, вирішується відповідно до ст.23 ЦК України, а саме при визначенні розміру грошового відшкодування враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, і інші обставини, що заслуговують уваги.

З урахуванням наведеного стягнути з ТОВ «Світанок плюс» на користь ОСОБА_2 16 650 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на користь ОСОБА_3 16 650 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на користь ОСОБА_4 16 650 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

За правилами п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс», третя особа ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на користь ОСОБА_2 16 650 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на користь ОСОБА_3 16 650 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на користь ОСОБА_4 16 650 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді