Справа №162/344/17
Номер провадження 2/162/132/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 селищної ради, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно, -

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 селищної ради, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог вказують, що у звязку зі смертю 16 листопада 2004 року їхньої матері ОСОБА_7 відкрито спадщину, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Волинська область, смт. Любешів, вул. Незалежності, 4.

В позовній заяві вказали, що спадкодавець за життя побудувала будинок без проектно-дозвільної документації, не ввела його в експлуатацію, належним чином не оформила право власності та не здійснила його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства. Це зумовлює неможливість оформлення ними в установленому законом порядку своїх спадкових прав. В той же час, вони не можуть виконати такі дії від імені спадкодавця.

Зазначили, що приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 винесено постанову від 17 серпня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому просять визнати за ними право спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Волинська область, смт. Любешів, вул. Незалежності, 4.

В судове засідання позивачі та їх представник ОСОБА_8 не зявились, однак надіслали клопотання, де позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_4 селищної ради та відповідач ОСОБА_5 в судове засідання також не з"явилися, у поданих заявах позов визнали та не заперечував щодо його задоволення. Просять розгляд справи проводити без їх участі.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилася, у поданій до суду заяві просить розгляд справи проводити без її участі.

На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень частини 4 статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Так, даною нормою визначено, що у випадку визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що викладені у позовній заяві обставини, на які позивачі посилаються в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, на підставі частини 1 статті 61 ЦПК України, суд визнає їх доведеними.

Дослідивши матеріали по справі та письмові докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 16 листопада 2004 року у звязку зі смертю ОСОБА_7 відкрито спадщину, що складається з житлового будинку за адресою: Волинська обл., смт. Любешів, вул. Незалежності, 4.

Як убачається з наданої суду для дослідження технічної документації та довідки ОСОБА_4 селищної ради № 1783 від 30 травня 2016 року, житловий будинок побудований у 1969 році та має загальну площу 84,1 кв. м.

Свідоцтвами про народження позивачів підтверджено, що померла була їх матірю. Заповіту не складала, а тому, як слідує із змісту частини 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за час життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням того, що позивачі постійно проживали із спадкодавцем, в тому числі і на час відкриття спадщини, за правилом частини 3 статті 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавали.

У відповідності до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Частинами 1-2, 5 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Частинами 3, 5 статті 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України) визначено, що спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 статті 376 ЦК України є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування до спадкодавців відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України.

Так, судом зясовано, що згідно довідки ОСОБА_4 селищної ради № 1158 від 03 квітня 2017 року житловий будинок за вищевказаною адресою не порушує архітектурного плану забудови селища та меж сусудніх ділянок. Дана позиція органу місцевого самоврядування підтверджується також тим, що ним без заперечень здійснювалась реєстрація осіб у будинковій книзі. Також, ні селищною радою, ні будь-яким іншим органом місцевої чи державної влади не вживалось будь-яких заходів по припиненню користування позивачами земельної ділянки під успадковуваним житловим будинком.

На думку суду право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право постійного користування земельною ділянкою, які видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про виділення (передачу) земельної ділянки у власність (користування) спадкодавця у позивачів відсутнє. Однак, згідно наданого суду архівного витягу з протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Карла Маркса смт. Любешів Любешівського району від 04 травня 1973 року № 2 вбачається, що розмір присадибної земельної ділянки в межах смт. Любешів для ОСОБА_7 Павл. (по батькові повністю не вказано) зменшений на 0,01 га. Інших відомостей стосовно земельної ділянки ОСОБА_7 в перевірених протоколах засідань правління та загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Карла Маркса смт. Любешів за 1963-1973 роки в державному архіві не виявлено.

Зазначені у архівному витязі дані, відсутність втручань у землекористування спадкодавця та її спадкоємців з боку органів місцевої влади, дають можливість суду зробити висновок про те, що спадкодавцю земельна ділянка виділялась саме для будівництва житлового будинку.

Таким чином, беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що спадкодавець здійснювала будівництво житлового будинку без проектно-дозвільної документації, вона використовувала земельну ділянку за цільовим призначенням, саме будування обєкту нерухомого майна в якості житлового будинку. Це підтверджується даними будинкової книги, відповідно до якої в будинку № 4 по вулиці Незалежності в смт. Любешів проживала вона сама, а також члени її сімї.

В суді доведена та обставина, що позивачі, будучи спадкоємцями за законом першої черги, прийняли спадщину і звернулися в установленому порядку по питанню оформлення права власності на спадкове майно.

На підставі аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_7 за життя мала право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва. Відтак, право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно перейшло до позивачів у порядку спадкування, відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України.

Враховуючи клопотання представника позивачів, суд вирішив видійти від загального правила, передбаченого статтею 88 ЦПК України, та покласти судові витрати на позивачів.

На підставі зазначеного вище, керуючись статтями 392, 1218, 1261, 1268 ЦК України, статтями 11, 60, 61, 62, 64, 130, 174,208, 209, 212-216 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7, яка померла 16 листопада 2004 року, а саме на житловий будинок загальною площею 84,1 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, смт. Любешів, вул. Незалежності, 4.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: