Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2017 Справа №607/5621/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді ГрицакаР.М.,

за участі секретаря Чех Ю.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, - ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштівза договором позики грошей, посилаючись на те, що 01 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_4 був укладений Договір процентної позики за умовами якого він позичив відповідачу кошти в сумі 3300 доларів США з нарахуванням трьох відсотків від основної суми позики та кінцевим терміном погашення до 01 серпня 2010 року. Однак станом на момент звернення до суду відповідач повернув йому лише частину позики в сумі 2500 доларів США, решту суми боргу в розмірі 800 доларів США та проценти обумовлені договором ОСОБА_4 добровільно не повертає. Тому просить стягнути в його користь з відповідача суму основного боргу, що станом на 03.05.2017 року становить 21280 грн., проценти за користування кредитом за період з березня 2015 року по травень 2017 року в розмірі 66287 грн. та 876 грн. судового збору.

Позивач ОСОБА_3В, та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подали заяву про зменшення позовних вимог, яку в судовому засіданні підтримали та суду пояснили, що з моменту звернення до суду з позовною заявою відповідач повернув позивачу 600 доларів США в рахунок погашення процентів, тому просять стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 21280 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 50327 грн., а також 2700 грн. витрат на правову допомогу та 716 грн. судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні подала суду заяву в якій просить відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності у звязку з тим, що строк позовної давності за договором позики минув, а сплачена відповідачем сума боргу після спливу трирічного строку, позовної давності не перериває.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав:

01 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір процентної позики за умовами якого ОСОБА_3 надав відповідачу в позику кошти в сумі 3300 доларів США зі сплатою 3% на місяць від основної суми позики та кінцевим терміном погашення до 01 серпня 2010 року.

Факт отримання позики згідно договору від 01.02.2010 року в розмірі 3300 доларів США підтверджується розпискою від 01.02.2010 року написаної відповідачем ОСОБА_4

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач просить застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки строк звернення до суду закінчився 01.08.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується стороною відповідача, останнім періодично погашалися суми за договором від 01.02.2010 року, зокрема по основному боргу на загальну суму 2500 доларів США, а саме в серпні 2010 року 100 доларів США, в листопаді 2015 року 900 доларів США, в лютому 2016 року - 1000 доларів США, в лютому 2017 року 200 доларів США, в травні 2017 року 300 доларів США та в травні 2017 року - 600 доларів США в рахунок погашення процентів за договором.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтвердив, що в травні 2017 року він повернув позивачу 600 доларів США, як останній платіж за договором позики від 01.02.2010 року.

Згідно розписки написаної 26.04.2017 року відповідачем ОСОБА_4, останній зазначає що повернув 2400 доларів США не враховуючи відсотків згідно договору позики від 01.02.2010 року.

Таким чином, відповідач не виконав зобовязання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочив виконання зобовязання перед кредитором, однак вчинив дії на погашення позики, що свідчить про визнання ним свого боргу, що в свою чергу стало підставою для поновлення перебігу строку позовної давності, тому суд не вбачаєпорушення термінів позовної давності з боку позивача щодо будь-якої з позовних вимог.

Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно поданого позивачем розрахункунеповернута сума основного боргу за договором позики від 01.02.2010 року становить 800 доларів США, що станом на 03.05.2017 року еквівалентно 21280 грн., а сума несплачених процентів за договором складає 50327 грн.

Стороною відповідача не подано жодного доказу, що нарахована позивачем сума основного боргу та розмір відсотків розраховані невірно, а тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 03.05.2017 року ОСОБА_3 сплатив адвокату ОСОБА_5 кошти в розмірі 2700 грн. за надання правової допомоги.

Відповідно до Постанови КМ України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», компенсація витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у цивільних справах не повинна перевищувати суму, яка обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

З урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць встановлено з 1 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень.

Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2017 року, не може перевищувати 640 гривень.

Беручи до уваги надання позивачу правової допомоги з написання позовної заяви, а також кількість та час судових засідань проведених по даній цивільній справі, за участю адвоката ОСОБА_5, суд вважає, що загальна робота адвоката у даній справі становить три години, а тому вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення в розмірі 1920 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2010 року в сумі 71607 грн. з яких:21280 грн. сума неповернутого основного боргу та 50327 грн. - сума несплачених процентів за договором.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 761 грн. та 1920 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 264, 526, 533, 625, 1046, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2010 року в сумі 71607 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 761 грн. судових витрат та 1920 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_6