Номер провадження: 22-ц/785/6380/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8 Дімітрій Володимирович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира), укладений між її чоловіком - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 06.10.2009 р..

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що з 03.09.1982 р. знаходилася у шлюбі з ОСОБА_5. В липні 1995 р. її чоловік ОСОБА_5 придбав спірну квартиру, а тому вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З 2005 р. вони з чоловіком мешкають окремо, шлюб між ними не розірвано.

06.10.2009 р. її чоловік ОСОБА_5 без її згоди на вчинення оскаржуваного правочину продав квартиру ОСОБА_6.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Додатково пояснили, що нічого про ОСОБА_9 їм не відомо.

ОСОБА_5 письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні вважав необхідним скаргу задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилався на те, що договір купівлі-продажу був укладений ним внаслідок його обману та здійснення шахрайський дій з боку ОСОБА_10, яка займалася підготовкою документів для продажу квартири. З ОСОБА_6 його познайомила ОСОБА_10. ОСОБА_6 він не повідомляв про знаходження у шлюбі. Підтвердив, що нотаріусу він повідомив про те, що не знаходиться у шлюбі, квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо надання паспорту з відміткою про анулювання шлюбу пояснив, що цим займалася ОСОБА_10, обставини за яких перекреслено штамп про реєстрацію шлюбу та поставлено відповідну печатку йому не відомі. У нотаріуса він отримав гроші за продану квартиру, які були відвезені до банку і покладені ним у банківське вічко. Але гроші з банку зникли. Відносно заволодіння квартирою шахрайським шляхом він звернувся до правоохоронних органів, наразі проводиться слідство.

ОСОБА_6 письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні її представник вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на те, що відповідно до правових позицій Верховного Суду України по такій категорії справ необхідно довести, що третя особа покупець діяла недобросовісно, тобто знала про те, що продавець знаходиться у шлюбі, і для продажу необхідна згода іншого подружжя. ОСОБА_6 до придбання квартири не була знайома ні з ОСОБА_10, ні з ОСОБА_5. При придбанні квартири ОСОБА_5 представив ОСОБА_10 як свого представника. ОСОБА_6 не знала, що ОСОБА_5 знаходиться у шлюбі з ОСОБА_4. При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_5 повідомив нотаріусу про те, що він не знаходиться у шлюбі. Про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5З є подружжям взнала тільки у суді. У нотаріуса підписала договір та передала гроші ОСОБА_11 у розмірі 160 000 доларів США.

Треті особи на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8 письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник ОСОБА_7 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що апелянт не надала доказів змови ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 07.10.2015 р. у справі № 6-1622цс15, від 27.01.2016 р. у справі № 6-1912цс15. Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 надав нотаріусу заяву про те, що він у шлюбі не перебуває, квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому надав паспорт із відміткою про анулювання шлюбу. Спільна позиція ОСОБА_12 та ОСОБА_13 навпаки вказує на їх змову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ОСОБА_8 надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка на довела, що ОСОБА_6 діяла недобросовісно (Т. 2, а. с. 113 115 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Встановлено, що 03.09.1992 р. був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 14).

Згідно договору купівлі-продажу від 03.07.1995 р. ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 104 105). Право власності на квартиру було зареєстровано в державному реєстрі за ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 106).

06.10.2009 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстровим № 1390 (Т. 1, а. с. 43, 102 - 103).

В подальшому вказана квартира була придбана ОСОБА_7 на прилюдних торгах з реалізації квартири АДРЕСА_4, які відбулись 05 вересня 2011 року, про що свідчить протокол №1-15-0091/11 проведення аукціону з реалізації арештованого майна (Т. 1, а. с. 6), копія свідоцтва від 16.09.2011 р. виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 (Т. 1, а. с. 220) та витяг з КП «ОМБТІ та РОН» (Т. 1, а. с. 225).

В свою чергу ОСОБА_7 у 2016 році здійснив відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_8 шляхом укладення 09.02.2016 р. договору купівлі-продажу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17.02.2017 р. (Т. 2, а. с. 17 - 18).

З матеріалів нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу від 06.10.2009 р. вбачається, що при посвідченні оскаржуваного договору ОСОБА_5, як продавець надав паспорт громадянина України із перекресленим штампом про знаходження у шлюбі з ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 43, 110 110 зворотня сторона).

Згідно п. 4 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 зазначив приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 про відсутність прав третіх осіб на квартиру, що вона не є спільною сумісною власністю, що він на час придбання квартири у шлюбі не знаходився, про що доведено до відома покупця шляхом ознайомлення з заявою, яка зберігається у справах приватного нотаріуса (Т. 1, а. с. 43, 102 - 103).

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного одним із подружжя без згоди іншого.

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 369 ЦК України, ч. 2 ст. 65 СК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-1622цс15 від 07.10.2015 р., № 6-1912цс15 від 27.01.2016 р., № 6-3058цс16 від 22.06.2017 р., яка повинна враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивачка не довела, що ОСОБА_6 діяла недобросовісно, що остання знала про те, що квартира належить подружжю і відсутня згода жінки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що на час відчуження квартири вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_5, квартиру продано за відсутності її письмової згоди, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що не доведена недобросовісність дій покупця ОСОБА_6.

Доводи апелянта щодо наявності ознак фіктивності правочину, підтвердження матеріалами кримінальної справи здійснення шахрайських дій з боку ОСОБА_16 та ОСОБА_5, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з підстав фіктивності позов не заявлявся. Матеріали справи не містять вироку суду, яким встановлена вина ОСОБА_6 у здійсненні шахрайський дій під час укладення спірного договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3