Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

20 червня 2017 року м. Первомайськ

Справа :484/1928/17

Номер провадження : 2-н/484/270/17

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Фортуна Т.Ю., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 36 566,69 грн.

Стаття 96 ЦПК визначає перелік вимог, за яким може бути виданий судовий наказ. До таких вимог, зокрема, відноситься і вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» було додатково розяснено, що при наявності вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР Про оплату праці, Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, та підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Наявність у позовній заяві спору про право (пункт 2 частини 3 статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови в прийняті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному окремому випадку, виходячи із характеру заявлених вимог, а також документів, доданих до заяви, в тому числі і з відсутності документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (пункт 9 Постанови).

Так, наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, а тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними. ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

Отже, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право, та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Між тим, матеріали заяви не містять доказів обґрунтованості нарахованої суми заборгованості за нараховану, але не виплачену заробітну плату, тобто відсутні докази суб'єктного права заявника звернутись до суду за захистом свого порушеного суб'єктного права, що вказує на наявність спору про право.

Так, матеріали справи містять довідку про утримані аліменти № 1/194 від 02.11.2016 р., згідно з якою ОСОБА_1 з листопада 2008 року по жовтень 2016 року розмір заробітної плати, належний до виплати, становив 147 318,38 грн.; сума утриманих аліментів 85 672,82 грн., сума перерахованих аліментів стягувачу 85 672,82 грн.; відсоток утримання аліментів 33,30.

Згідно з розрахунку, наданого заявником, загальний розмір утриманих аліментів, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ч. 6 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», мав складати 49 106,13 грн. (147 318,38/3=49 106,13). З урахуванням викладеного, заявник вважає, що з вини роботодавця йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 36 566,69 грн. (85 672,82-49 106,13=36 566,69).

Частиною 1 ст. 96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Частиною 3 ст. 100 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Частиною 3 статті 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Ураховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для видачі судового наказу, що не порушує права заявника і не позбавляє його права на пред'явлення позову до суду в порядку позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. ст. 96, 100, 293 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 36 566,69 грн.

Розяснити заявнику, що він має право предявити позов до суду в порядку позовного провадження.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Ю. Фортуна