Справа № 456/2486/17
Провадження № 2/456/1629/2017
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 жовтня 2017 рокуСтрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1. ,

з участю секретаря Свержинської І.Я.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Стрийської міської ради про скасування рішення Стрийської міської ради та визнання недійсною і скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Стрийської міської ради про скасування рішення Стрийської міської ради та визнання недійсною і скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалою від 21.08.2017 року відкрито провадження в справі.

Представник позивачки ОСОБА_6 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0276 га, кадастровий №:04:015:0215, що знаходиться за адресою : вул. Млинарська, 13-а в місті Стрию та належить ОСОБА_5, і заборонити останній вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування поданої заяви представник позивачки ОСОБА_6 покликався на те, що предметом спору є земельна ділянка площею 0,0276 га, кадастровий №:04:015:0215, що знаходиться за адресою : вул. Млинарська, 13-а в місті Стрию та зареєстрована за ОСОБА_5, яка може відчужити її за час розгляду справи, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник відповідачки ОСОБА_7 заяву про забезпечення позову заперечив, пояснивши, що спірна земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_5, і наміру відчужувати її відповідачка не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п.п.1, 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник майновий спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 7 Постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При прийнятті заходів забезпечення позову суду необхідно перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у випадках, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, що внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди (хоча останнє обґрунтування не зазначено в ч. 3 ст. 151 ЦПК України). Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Дійсно, з наявних матеріалів вбачається, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні чи відмові у задоволенні позовних вимог.

Предметом спору в даній справі є вимога про визнання недійсною і скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачці вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки, до вирішення спору по суті, в разі задоволення позову могло б утруднити виконання рішення суду, оскільки реєстрація права власності на вищезазначене майно за іншими особами створила б нові обставини, які б ускладнювали поновлення прав позивачки та зумовили б у подальшому необхідність повторно використовувати правові засоби захисту її порушених прав.

Відтак, на основі наведеного суд прийшов до висновку, що заяву про забезпечення позову слід задовольни частково та заборонити ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки, що не позбавляє її права користування даним майном та не порушить право на справедливий суд.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

До вступу рішення суду в законну силу заборонити ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,0276 га, кадастровий №:04:015:0215, що знаходиться за адресою : вулиця Млинарська, 13-а в місті Стрию.

Виконання даної ухвали доручити відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В.Гула