АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1900/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 58 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, треті особи: реєстраційна служба Черкаської міської ради, ОСОБА_7 про зняття арешту з майна.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

20 березня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, третя особа: реєстраційна служба Черкаської міської ради, ОСОБА_7 про зняття арешту з майна.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначив, що йому на праві власності належить ? квартири АДРЕСА_1. На даний час у нього виникла необхідність у реалізації права власності на частку квартири.

На даний час у нього виникла необхідність у реалізації права власності на частку квартири. Звернувшись до нотаріуса, позивач дізнався, що на зазначену квартиру державним виконавцем ЦВ ДВС МУЮ 01 липня 2011 року накладено арешт.

За розясненням даної ситуації він звернувся до виконавчої служби.

У відповіді від 06 лютого 2017 року зазначено, що на виконанні в ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 25906286, відкрите 13 квітня 2011 року з виконання виконавчого листа № 2-5111 від 05 грудня 2007 року, що видав Придніпровський районний суд м. Черкаси про стягнення з позивача на користь колишньої дружини ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/3 частини.

В рамках цього провадження було накладено арешт на вищевказану квартиру. Провадження завершено 20 вересня 2011 року і знищено.

Оскільки, провадження знищено, то посадові особи виконавчої служби не мають можливості зняти арешт.

Тому, на підставі вищевикладеного, просив зняти арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1, судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено.

Знято арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_6

Стягнуто з ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області на користь ОСОБА_6 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області просять скасувати судове рішення від 31 липня 2017 року як незаконне.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення із слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 25906286, відкрите 13 квітня 2011 року з виконання виконавчого листа № 2-5111 від 05 грудня 2007 року, що видав Придніпровський районний суд м. Черкаси про стягнення з позивача на користь колишньої дружини ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/3 частини.

В рамках виконання вищевказаного провадження, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, а саме: ? частину квартири, яка розташована за адресою м. Черкаси, вул. Рябоконя (Симиренківська), 27 кв. 13.

Як встановлено судом першої інстанції, постанова була виконана; арешт на майно ОСОБА_6 станом на 23 грудня 2016 року (момент отримання довідки) накладено, що стверджується відомостями, викладеними у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (номер довідки 76720352 від 23 грудня 2016 року).

27 грудня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області з заявою про зняття арешту з його майна.

Згідно відповіді № 141-36/1271 від 06 лютого 2017 року (а.с. 5) вбачається, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 органом виконавчої влади встановлено, що в ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 25906286 з виконання виконавчого листа № 2-5111 від 05 грудня 2007 року, що видав Придніпровський районний суд м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів в розмірі 1/3 частини, відкрите 13 квітня 2011 року, завершене 20 вересня 2011 року. В рамках виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника.

Розяснено, що порядок зняття арешту з майна боржника передбачено ст.ст. 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року).

Зазначено, що виконавче провадження завершено 20 вересня 2011 року і згідно п.9.9., 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби та акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, у звязку з закінченням передбаченого чинним законодавством терміну зберігання, виконавчі провадження, які завершені до 01 січня 2014 року знищені.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_6 запропоновано звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в судовому порядку.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Судом встановлено, що на даний час виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого документа знищено і відсутня можливість з ним ознайомитись та встановити чи саме на підставі вказаного документу накладений арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, (який діяв на момент виникнення спірних відносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, (який діяв на момент виникнення спірних відносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Судами першої та апеляційної інстанції достовірно було встановлено, що арешт майна відбувся у виконавчому провадженні, однак підстав для обґрунтованості йог не зняття після закриття виконавчого провадження судам наведено не було.

Колегія суддів враховує, що право власності ОСОБА_6 в даному випадку потребує захисту, оскільки відповідно до ст. 321 ЦК України воно є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту порушеного права є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оскільки, на час звернення ОСОБА_6 з позовною заявою до суду було порушено його право приватної власності наявним арештом (обтяженням) на майно, він позбавлений змоги в повному обємі користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача підлягає захисту, оскільки підстав для існування арешту (обтяження) наведено сторонами не було.

В апеляційній скарзі ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області не навело обгрунтованих мотивів, що давали б підстави для скасування чи зміни рішення суду, а обмежилися лише загальними доводами щодо самої процедури накладення та скасування арешту у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, те, що виконавче провадження № 25906286 з виконання виконавчого листа № 2-5111 від 05 грудня 2007 року, що видав Придніпровський районний суд м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів в розмірі 1/3 частини завершено 20 вересня 2011 року, а інші виконавчі провадження стосовно ОСОБА_6 на виконанні не перебували та на даний час не перебувають і він позбавлений змоги в повному обємі користуватися та розпоряджатися майном, що належить йому на праві приватної власності на власний розсуд, тому його право підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна в судовому порядку, так як виконавче провадження було знищено.

За таких підстав, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, треті особи: реєстраційна служба Черкаської міської ради, ОСОБА_7 про зняття арешту з майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :