У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Рівненської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення міської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Рівненської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення міської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує на його незаконність та необґрунтованість, оскільки рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд прийшов до помилкових висновків не врахувавши, що права ОСОБА_1 як суміжного землекористувача порушені тим, що ОСОБА_4 приватизувала частину земель загального користування вулиці Терешкової зробивши вулицю непроїзною. Вказує, що такими діями відповідача обмежено право проїзду/ проходу по вказаній вулиці до його земельної ділянки.

Судом залишено поза увагою, що генеральним планом забудови земельної ділянки по вул. Терешкової, 104 від 1995 року, площа земельної ділянки ОСОБА_4 згідно рішення ОСОБА_3 міської ради від 30 квітня 1993 року № 496 складає 600 кв.м. і між земельною ділянкою відповідача та канавою нанесено вул. Турешкової, яка межує з вул. Биковського. Вказує, що згідно із технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації земель м. Костопіль за 2003 рік спірна земельна ділянка складала площу 0,0420 га та не межує з канавою.

Судом не враховано, що рішенням ОСОБА_3 міської ради № 503 від 02 серпня 2005 року збільшено площу земельної ділянки ОСОБА_4 з 0,06 га на 0,0815 га, тобто на 0,0215 га, саме за рахунок вулиці Терешкової. Вказує, що після винесення вказаного рішення спірна земельна ділянка межує впритул до існуючої канави, що робить вулицю Терешкової тупиковою.

Зазначає, що в акті погодження меж технічної документації, виготовленої на замовлення ОСОБА_4Д, підпис виконано не ОСОБА_1

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, проте представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він приймає участь у розгляді іншої справи. Колегія суддів вважає неявку представника позивача неповажною, оскільки належних та достатніх доказів щодо свого представництва по в іншій справі предствник ОСОБА_2 не надав, а позивач та відповідач ОСОБА_3 міська рада причини своєї неявки суд не повідомили, тому вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а посилання останнього на те, що передача спірної частини земельної ділянки відповідачу відбулася з порушенням ст. 39 ЗК України не є підставою для визнання недійсними рішення міської ради та державного акта.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтями 116, 118 Земельного Кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Частиною 1 ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельні ділянки посвідчуються державним актом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області №356 від 23 липня 1998 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Терешкової, 104 м. Костопіль площею 0,06 га (а.с. 14). Рішенням ОСОБА_3 міської ради Рівненської області №593 від 02 серпня 2005 року внесено зміни в рішення №356 від 23 липня 1998 року збільшивши площу земельної ділянки ОСОБА_4 із 0,0600 га на 0,0815 га (а.с. 15).

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 12 грудня 2005 року, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 603783 (а.с. 29).

Вбачається, що власником суміжної земельної ділянки площею 0,0928 га, яка знаходиться по вул.Терешковій, 102, м. Костопіль, є позивач, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №445718 (а.с. 9).

Будь-які докази про невідповідність рішення ОСОБА_3 міської ради № 503 від 02 серпня 2005 року діючими нормам законодавства в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував відсутність погодження меж спірної земельної ділянки ОСОБА_1, як одним із суміжних землекористувачів, не заслуговують на увагу, оскільки погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельною ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який в свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Таким чином, підписання акту погодження меж чи акта приймання-передачі межових знаків на зберігання самостійного значення не має, тому не призводить до зміни або припинення права на земельну ділянку.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою (чинна на момент виникнення спірних відносин), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, не передбачено відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж.

За таких обставин, підстав для визнання недійсними спірного державного акту немає, оскільки розмір земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю, виданих ОСОБА_4 вказані у відповідності із планово-картографічними матеріалами.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційних скарг про те, що оспорювані рішення та державний акт є недійсними з підстав, що технічна документація ОСОБА_4 виготовлена з порушенням містобудівного законодавства так як після приватизації земельна ділянка межує впритул до існуючої канави та робить вулицю Терешкової тупиковою, оскільки будь-яких доказів того, що частина спірної земельної ділянки є «вулицею» та відноситься до земель загального користування населеного пункту, ОСОБА_1 чи його представником не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ст. 1 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками (ст.78 ЗК України).

Згідно зі ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи питання про недійсність державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок видачі такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Оскільки ОСОБА_4 є власником земельної ділянки по вул. Терешкової, 104 в м. Костопіль загальною площею 0,0815 га, а будь-яких порушень прав ОСОБА_1 внаслідок видачі спірного державного акту не встановлено, то підстав для захисту його прав у заявлений спосіб немає.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: