Справа № 351/1018/15-ц
Номер провадження №2/351/13/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

з участю секретаря - Маланчук С.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, Джурівської сільської ради про визнання незаконним рішення виконкому Джурівської сільської ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на майно.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_8 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, Джурівської сільської ради про визнання незаконним рішення виконкому сільської ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на майно. Позовні вимоги, з врахуванням уточнюючої позовної заяви, мотивували тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору, ОСОБА_11, який помер 28.06.2015р., та їм позивачам, а також відповідачу ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_12, яка померла 14.05.2015р. належало по 1/6 частині житлового будинку по вул. Івасюка, 16 в с. Джурів Снятинського району. Дане будинковолодіння відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991р. проживали: ОСОБА_9, ОСОБА_12, а позивачі проживали в ньому до 11.03.1988 р., однак набули права власності на спірне будинковолодіння, оскільки після виписки з господарства продовжували своєю працею та коштами утримувати майно колгоспного двору. Зокрема, позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 було за власні кошти збудовано літню кухню, у 1988-1989 р.р. було побудовано стодолу, у 1989 р. було перекрито сарай та відремонтовано огорожу. Також, всі ці роки позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обробляли разом із батьками город та спільно утримували худобу та птицю. Спірне будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га. Після смерті матері позивача ОСОБА_1 ОСОБА_12, стало відомо, що спірний житловий будинок та земельну ділянку було відчужено ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу від 30.01.2014р. відповідачу ОСОБА_10. Вважають дан відчуження незконним. Оскільки, спірне будинковолодіння належить їм на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору, то сільська рада не вправі була приймати рішення щодо визнання права власності на даний житловий будинок лише за ОСОБА_9 та ОСОБА_12, а також приймати рішення про затвердження технічної документації щодо передачі їм у власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Оскільки, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не були власниками цілого житлового будинку та земальної ділянки, то вони не мали права укладати договір купівлі-продажу данного житлового будинку та земельної ділянки.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина, яка складається із належної йому 1/6 частини спірного майна. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом стали дружина спадкодавця ОСОБА_7 та їх малолітній син ОСОБА_8, а також позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, які на час смерті сина проживали разом з ним.

Просять визнати незаконним та скасувати рішення сільської ради від 23.09.2010р.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.12.2010р.; незаконним та скасувати рішення сільської ради від 12.11.2012р.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.07.2013р.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.11.2013р.; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2015р.; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.01.2015р.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/24 частин житлового будинку по вул. Івасюка, 16 в с. Джурів Снятинського району; визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/24 частин спірного житлового будинку; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину спірного житлового будинку; визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/24 частину спірного житлового будинку; визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/24 частину спірного житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що у 1971-1981 рр., будучи зареєстрованим в спірному житловому будинку, працював в Німеччині. Тоді почав будувати, у 1981р. другий житловий будинок та закінчив у 1993р. газифікацію. Стверджує, що проживав у спірному житловому будинку до 1993р., оскільки вкладав кошти в дане господарство, брав участь, зокрема допомагав і власними коштами у перекритті даху, газифікації літньої кухні, будівництві стодоли.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що не пам'ятає коли виписався позивач ОСОБА_1. Відповідач, його син ОСОБА_10 повинен був його утримувати, також проводив ремонт у будинку, однак за його, ОСОБА_9 кошти, допомагав з меблями. Зі сторони позивачів виникли неприязні відносини відносно невістки дружини ОСОБА_10.

Представник відповідача ОСОБА_10- ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виписались та не були членами колгоспного двору. Допомагали батькам ОСОБА_9 та ОСОБА_12, як діти, однак не є членами двору. Позивачі будували інший будинок і там проживали. Зазначила, що участь у будівництві та допомога у проведенні ремонтних робіт не створює права власності на цілий будинок. Крім того, позивач ОСОБА_1 не міг бути членом обох господарств. Як пояснив ОСОБА_9, його мав утримувати відповідач ОСОБА_10. Однак, через неприязні відносини із невісткою дружиною ОСОБА_10, після смерті його дружини ОСОБА_12, позивач змінив свою думку. Крім того, в позовній заяві та уточнюючій позовній заяві вказано, що позивач не проживав в спірному житловому будинку, однак після заміни його представника, свої пояснення змінив, вказуючи, що проживав в будинку до 1993р..

Представник відповідача- сільської ради в судовому засіданні пояснила, що була головою сільської ради 4 скликання підряд, з 1992р.. В 2001р. батьки звернулися вперше до сільської ради з приводу оформлення права власності на житловий будинок, в 2010р вони отримали дублікати правовстановлюючих документів, станом на 15.04.1991р. в спірному будинковолодінні проживали двоє: ОСОБА_9 та ОСОБА_12. У 1988р. позивачі вибули з господарства. Комісія складала акт обстеження, на підставі погосподарських книг та пояснень сусідів. Ремонти в будинку робив син ОСОБА_13, також придбав меблі, побутову техніку, зробив надгробний пам'ятник.

Із показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, допитаних в судовому засіданні, вбачається, що позивач допомагав відповідачу ОСОБА_9, своєму батькові по господарству, а саме: перекривати дах на кухні, робив огорожу в 1990-1991р.р., стайню. На той час позивач проживав у спірному будинку та оплачував більшу частину ремонтно-будівельних робіт.

Із пояснень свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, допитаних в судовому засіданні, вбачається, що померла ОСОБА_12 перебувала в лікарні близько 5-ти років тому назад, і говорила, що її не провідує син - позивач ОСОБА_1. Коли вдруге була хвора, то менший син ОСОБА_10 приїхав з Росії, і відвіз її у Івано-Франківську ОКЛ для проведення операції. Після чого її близько двох місяців доглядали син ОСОБА_10 із дружиною. Коли ОСОБА_12 виписали з лікарні, то вона говорила, що менший син ОСОБА_10 із невісткою їй дуже допомогли, доглядали її, та ще говорила, що «зробила порядок із майном» та переписала будинок на сина ОСОБА_13 та невістку, які зробили ремонт та порядок у хаті. Крім того, зазначила, що іншому синові ОСОБА_1 вони з чоловіком допомогли у 1980-х роках побудувати інший житловий будинок, а спірний житловий будинок залишили сину ОСОБА_10. Після смерті матері, відповідач ОСОБА_10 хоронив тіло померлої, оплатив вартість надгробного пам'ятника. Позивача ніколи не бачили в спірному будинку, так як він у 80-х роках перейшов проживати до свого господарства. А батьки позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_12 допомагали йому з будівництвом даного будинку, в т.ч. коштами. Відповідач ОСОБА_10 в спірному житловому будинку зробив ремонти, обмеблював кімнати, купив побутову техніку. Також, померла ОСОБА_12 пояснювала, що кожен із її синів позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_10 мають свої власні господарства. Після її смерті почалася «колотнеча» - непорозуміння, з приводу того, що невістка дружина ОСОБА_10 є росіянкою. Позивач же ОСОБА_1 допомагав батькам із ремонтом кухні, яка була побудована вже давно. Свідки зазначають, що позивач безпідставно вимагає ще один будинок, крім того, який йому належить на праві власності. Після смерті матері позивачі безпідставно вивезли із спірного житлового будинку побутову техніку та меблі, після чого виник конфлікт між братами. За життя матері ОСОБА_12 її син позивач до неї не приходив. Після смерті матері позивача, батько змінив думку з приводу нерухомого майна через те, що дружина молодшого сина росіянка.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов безпідставний та в його задоволенні слід відмовити, із наступних підстав.

Відповідно до довідок Джурівської сільської ради від 23.06.2015р. № 618, 619, станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі, що в с. Джурів по вул.. Івасюка (бувша ОСОБА_23), 16 Снятинського району були зареєстровані: ОСОБА_9 та ОСОБА_12. Позивач ОСОБА_1 в спірному господарстві проживав з дня народження по 11.03.1988р., його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_24, ОСОБА_11 проживали також до 11.03.1988р.. Із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах вбачається, що ОСОБА_12 надано право на забудову, відповідно до рішення Джурівської сільської ради від 12.09.1979р., житлового будинку, сараю та господарських будівель.

Відповідно до рішення Джурівської сільської ради від 23.09.2010р. № 75 вбачається, що виконавчим комітетом сільської ради вирішено оформити дублікат свідоцтва про право власності замість утраченого на будинок № 16 по вул.. Івасюка, в с. Джурів Снятинського району на ОСОБА_9 та ОСОБА_12. Рішенням сільської ради від 12.11.2012р. вирішено затвердити ОСОБА_9, ОСОБА_12 технічну документацію із виготовлення державного акту на право спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га за вищевказаною адресою, також вирішено передати вказаним особам у спільну часткову власність дану земельну ділянку.

Із договорів купівлі-продажу від 30.01.2014р. вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 продали відповідачу ОСОБА_10 житловий будинок по вул.. Івасюка, 16 в с. Джурів Снятинського району та земельну ділянку за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

14.05.2015р. ОСОБА_12 померла.

28.06.2015р. помер позивач ОСОБА_11. На час його смерті він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, в господарстві матері ОСОБА_2 (довідка сільської ради № 1113 від 25.09.2015р.. Після смерті ОСОБА_11 18.12.2015р. була заведена спадкова справа за заявою дружини ОСОБА_7. Спадкоємцями першої черги за законом є : його дружина, син-Романюк В.В., батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2. (довідка приватного нотаріуса ОСОБА_25 від 20.01.2016р.).

Із акту обстеження фактичного проживання Джурівської сільської ради від 10.06.2016р. слідує, що в господарстві по вул..Івасюка, в с. Джурів, де головою двору був ОСОБА_9, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також їхні діти були зареєстровані в господарстві згідно по господарських книг до 11.03.1988р.. У 1975р. позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 і виїхав із нею в Німеччину, де у них народилася донька ОСОБА_24. З Німеччини вони повернулись у будинок батьків у 1980р.. Після народження сина ОСОБА_26 у 1981р., позивачі почали будувати власний будинок по вул. Франка, 74 Снятинського району. У 1983р. будівництво даного житлового будинку було закінчено, будинок було газифіковано у 1983р., а через деякий час сімя перейшла проживати в належний їм будинок. Фактично після повернення з Німеччини, сімя ОСОБА_1 проживала в господарстві батьків біля одного року, однак з господарства батьків виписались тільки 11.03.1988р.. Із довідки Снятинського УЕГГ від 01.07.2016р. вбачається, що житловий будинок ОСОБА_2 в с. Джурів по вул.. Франка, 74 Снятинського району газифіковано та введено в дію 22.11.1983р.. Будівельний паспорт на будівництво вказаного житлового будинку видано ОСОБА_2 30.03.1981р..

Відповідно до книг погосподарського обліку за період 1986р.-1990р.р., особовий рахунок № 259, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, їхні діти ОСОБА_24 та ОСОБА_11 вибули у 1988 р. із господарства, що по вул.. Івасюка, 16 в с. Джурів. Згідно інших копій книг погосподарського обліку за період 1986р.-1990р.р., особовий рахунок № 1206, ОСОБА_2, ОСОБА_1, а також ОСОБА_24, ОСОБА_11 у 1988р. зареєстровані в господарстві по вул. І.Франка, 74 Снятинського району.

Згідно будівельного паспорта, дозволу на право виконання будівельних робіт № 41/2, свідоцтва на забудову садиби, позивачці ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку, дата початку будівельних робіт- 25.02.1981р., дата закінчення будівельних робіт- 25.02.1983р..

Надані, в якості доказів, по справі довідки ПАТ по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» від 16.05.2017р. 11.10.1983р. відповідно до яких ОСОБА_2 видано технічні умови № 148 на газифікацію житлового будинку, лічильник встановлено після проведення повірки 01.12.1994р., початок здійснення оплати за споживання природного газу з 1998р., суд оцінює критично, оскільки дані довідки містять суперечливі інфомації різного змісту та підписані двома різними посадовими особами.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вибувши у 1988р. із спірного будинковолодіння, позивачі вибули із колгоспного двору, припинивши членство в ньому та втратили право на частку в даному дворі, а також не вчиняли жодних дій щодо витребування спірного майна або його виділу в натурі. Крім того, самі позивачі не заперечують ні в позові, ні в уточнюючій позовній заяві того факту, що вони у 1988 р. вибули із спірного будиноволодіння, надавши про це довідки сільської ради від 23.06.2015р. № 618, 619. Позивачі змінили свою позицію щодо проживання в господарстві після вступу в справу нового представника, що суд оцінює критично.

Факт непроживання позивачами у житловому будинку своїх батьків колгоспному дворі з 1988 р. підтверджується також і вищенаведеними актом обстеження спірного господарства Джурівської сільської ради від 10.06.2016р.

Покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 з приводу того, що позивач в 1990-1991р. допомагав своїм батькам у будівництві господарських будівель та оплачував більшу частину ремонтно-будівельних робіт суд оцінює критично та не може надати належну оцінку даним доказам, оскільки дані покази свідків є суперечливими, а також деякі свідки не пам'ятають в повній мірі подій 1990-1991р.р. у зв'язку із віддаленістю у часі, а тому суд не може взяти до уваги, в якості доказів по справі, покази даних свідків.

Крім того, акт введення позивачами в експлуатацію житлового будинку № 74 в с. Джурів по вул.. Котика від 03.10.1993р. суд також оцінює критично, так як даний доказ не спростовує можливість проживання позивачів у господарстві № 74 по вул. І.Франка, в с. Джурів, оскільки будинок був фактично завершений будівництвом, хоча не введений в експлуатацію.

А тому вищевказані покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та акт введення позивачами в експлуатацію житлового будинку № 74 в с. Джурів по вул. І.Франка спростовуються наданими у справі доказами, а саме: оригіналами книг погосподарського обліку за період 1986р.-1990р.р., особовий рахунок № 25 та оригіналами книг погосподарського обліку за період 1986р.-1990р.р., особовий рахунок № 1206, відповідно до яких позивачі вибули у свій новозбудований житловий будинок у 1988 р..

Участь позивачів у ремонті спірних господарських будівель, суд розцінює як допомогу батькам, а не набуття членства у господарстві батьків.

Надані позивачами копії квитанції на будівельні матеріали від 11.09.1990р. № 887, накладних на горбіль на загальну суму 116 крб., на пиломатеріал № 24/99, від 25.08.1982р. № 1042, від 18.08.1982р. № 1053, суд вважає неналежними доказами з приводу участі у ремонті будинку батьків, оскільки позивач ОСОБА_1 у 1980-х роках будував власний житловий будинок, у який перейшов проживати у 1988 р..

Батьки же, ОСОБА_9 та ОСОБА_12, в свою чергу, оформили договір купівлі-продажу житлового будинку у звязку з тими обставинами, що старшому сину -позивачу ОСОБА_1 вони надали кошти на будівництво нового житлового будинку, у який той перейшов проживати у 1988р., а меншому сину ОСОБА_10 продали спірний житловий будинок, так як останній здійснював у ньому капітальний ремонт, матеріально допомогав перестарілим батькам, а також придбав меблі, побутову техніку, що підтверджується накладними: від серпня 2008р. на спальню "Роксолана", кут "Президент" на суму 8400 грн.; від липня 2008р. на стінку "Прем'єр", м'яку частину "Циклон" на суму 9000 грн.; від 02.04.2007р. на пральну машину на суму 4250 грн.; від 02.08.2005р. на комплект супутникового телебачення на суму 1500 грн.; від 02.08.2005р. на газову плиту на суму 6000 грн.; від 18.09.2005р. на холодильник на суму 4500 грн..

Із досліджених в судовому засіданні доказів по справі вбачається, що даний спір виник після смерті матері позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_10- ОСОБА_12, а також через неприязні стосунки до дружини відповідача ОСОБА_10, через її російську національність.

Посилання позивачів та їх представників на ту обставину, що Джурівською сільською радою незаконно винесено рішення від 23.09.2010р. № 75, від 12.11.2012р. № 195-3/21-2-2012, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачами та їх представниками не долучено до матеріалів справи доказів, які б свідчили протилежне.

Вищенаведене дає підставу суду вважати, що позивач ОСОБА_1 вибувши із двору на постійне місце проживання разом із всією сімєю в новозбудований будинок, вибув із колгоспного двору, припинивши членство в ньому та втратив право на частку в даному дворі, на протязі тривалого часу не витребував свою частку в майні двору, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 120, 127 ЦК УРСР, ст. 393 ЦК України, керуючись ст. ст. 211, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, Джурівської сільської ради про визнання незаконним рішення виконкому Джурівської сільської ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.