У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права на його частину та стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що з 03 червня 2009 року по 10 червня 2013 року він проживав з ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели з відповідачем спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет.

Під час спільного проживання, 26 вересня 2010 року ними було придбано автомобіль Фольксваген Пассат, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

28 серпня 2012 року за спільні кошти вони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, проте договір купівлі-продажу було зареєстровано на сина відповідача ОСОБА_8 У подальшому в цій квартирі позивачем проведено косметичний ремонт, завезені меблі, придбано кухонну стінку.

У травні - червні 2013 року в квартирі АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_7, позивачем також було проведено євроремонт. Крім того, за спільні кошти робили ремонт в квартирі АДРЕСА_3.

Посилаючись на вищевикладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив встановити факт спільного проживання з 03 червня 2009 року по 10 червня 2013 року його з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаної квартири; визнати автомобіль Фольксваген Пассат, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, сумісною власністю; стягнути на його користь 1/2 частки грошової компенсації, що становить 72 872 грн., та стягнути на його користь 1/2 частки грошових коштів за проведені ремонтні роботи та благоустрій в квартирах, що становить 26 604 грн 06 коп.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Звертаючись з позовом, та обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_6 посилався на те, що з 03 червня 2009 року по 10 червня 2013 року він проживав з ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели з відповідачем спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет. Під час спільного проживання однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу ними було придбано автомобіль Фольксваген Пассат, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та квартири АДРЕСА_1. Крім того, за спільні кошти було здійснено ремонт у належних відповідачу квартирі АДРЕСА_2 та квартирі АДРЕСА_3. Оскільки відповідачі не визнають факту спільного проживання його з ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та спільності набутого ними майна, просив задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України на сторін покладається обов'язок доведення обґрунтованості своїх вимог, що виражається у поданні доказів, які підтверджують заявлені вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог. Зокрема, не довів, що відносини, які склалися між ним та ОСОБА_7 з 03 червня 2009 року по 10 червня 2013 року, є сімейними в розумінні положень ст. 3 СК України. Крім того, на порушення приписів ст. 60 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження того, що за рахунок його грошових та трудових затрат проводився ремонт у належних на праві власності ОСОБА_7 квартирах та був придбаний автомобіль Фольксваген Пассат, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Крім того, власником квартири АДРЕСА_1, яку позивач вважав спільною сумісною власністю із ОСОБА_7, за договором купівлі-продажу від 28 серпня 2012 року є ОСОБА_8, тому вказана квартира не може бути об'єктом спільної сумісної власності як така, що придбана у період проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про неналежну судами оцінку наданих ним доказів щодо його проживання із відповідачем однією сім'єю як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу та набуття ними спірного майна за час спільного проживання, не встановлення обсягу спільно нажитого майна - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова