Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня

2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2008 року № 001-2008-1321 в сумі 13 390,91 доларів США; заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2008 року № 001-2008-1322 в сумі 27 781,05 доларів США; суму інфляційних втрат в розмірі 902 811 грн 75 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 001-2008-1321, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 49 451 доларів США на термін до 10 квітня 2038 року зі сплатою 7,5 % річних, для погашення заборгованості перед ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» за договором про іпотечний кредит від 02 грудня 2005 року.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 001-2008-1322 (на споживчі потреби), відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 100 000 доларів США зі сплатою 7,5 % річних, на термін до 10 квітня 2028 року.

23 квітня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеними кредитними договорами між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 001-2008-1321-Р та договір поруки № 001-2008-1322-Р, відповідно до умов яких поручитель зобов'язувався перед банком відповідати за невиконання позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитних договорів.

Звертав увагу на те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про дострокове виконання зобов'язання за вказаними кредитними договорами, які відповідачами не виконані.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2008 року № 001-2008-1321 у розмірі 13 390, 91 доларів США та заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2008 року

№ 001-2008-1322 у розмірі 27 781, 05 доларів США, а всього - 40 814, 48 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму інфляційних витрат у розмірі 902 811 грн 75 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 23 квітня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_6 було укладено два кредитні договори в іноземній валюті, за виконання зобов'язань за якими поручалась ОСОБА_4, шляхом укладання з банком відповідних договорів поруки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2014 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 001-2008-1321 від 23 квітня 2008 року, станом на 05 квітня 2013 року у розмірі 52 506,75 доларів США, що еквівалентно 419 686 грн 45 коп.; заборгованість за кредитним договором № 001-2008-1322 від 23 квітня 2008 року, станом на 05 квітня 2013 року у розмірі 106 578,18 доларів США, що еквівалентно 851 879 грн 39 грн., зокрема, прострочену заборгованість за кредитом, суму дострокового стягнення кредиту, відсотки та підвищені відсотки.

Зазначене рішення набрало законної сили 27 березня 2014 року.

Обґрунтовуючи позов, банк, збільшивши вимоги, просив сягнути з відповідачів в солідарному порядку суму відсотків, нарахованих за кредитом з моменту набрання рішенням законної сили - 28 березня 2014 року, станом на 05 серпня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитними договорами припинилось.

Обґрунтовуючи відмову в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, районним судом зазначено, що валютою кредитування була іноземна валюта - долар США, яка індексації не підлягає.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками з дати набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому апеляційним судом зазначено, що рішенням суду з відповідачів на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню заявлені позивачем інфляційні втрати в розмірі 902 811 грн 75 коп.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601 , 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року з відповідачів достроково вже було стягнуто кредитну заборгованість, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

При цьому за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції на вищевказане уваги не звернув, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук