АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4913/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа 644/7044/15-ц ОСОБА_1
Категорія: спадкові Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту родинних відносин та про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_6 перебувала у шлюбі, шлюб було зареєстровано 1 вересня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управляння юстиції. Позивач зазначала, що її чоловік ОСОБА_6 помер 7 січня 2015 року, йому належить на праві приватної власності 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1 : 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1997 року, виданого органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод»; 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1998 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою; 1/2 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2012 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, право власності на імя ОСОБА_6 зареєстровано у реєстрі прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5 стверджувала, що її чоловік , ОСОБА_6, був літнім, тяжко хворим, перебував у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду. Вказала, що її чоловік у січні 2014 року переніс ішемічний інсульт. 18.12.2014 року у її чоловіка стався другий інсульт, його повністю паралізувало, повністю віднялася мова, його було поміщено до стаціонару Харківської міської клінічної лікарні № 25, де він перебував на лікуванні до 05.01.2015 року з діагнозом повторний ішемічний інсульт, в області правої середньої мозкової артерії з лівостороннім глибоким геміпарезом, гіпертонічна хвороба 3 ступеню, дісциркулярна енцефалопатія, ішемічна хвороба серця, ат еротичний кардіосклероз.

Позивач стверджувала, що з моменту першого інсульту в січні 2014 року по день смерті чоловіка 07.01.2015 року, лише вона здійснювала за ним догляд, бо самостійно він сам себе обслуговувати не міг. На лікування чоловіка було витрачено велику суму коштів. Позивач наголошує, що лише вона одна навідувалася до чоловіка у лікарню. Також позивач зазначає, що після смерті чоловіка 07.01.2015 року лише вона займалася організацією похорону та помін, вона уклала договір про надання ритуальних послуг з ФОП ОСОБА_7 від 08.01.2015 року для організації та проведення похорону, сплатила за договором 7249,00 грн., вона організувала поміни після похорону, 9 днів та 40 днів. Позивач зазначає, що за життя чоловік заповіту не залишив, протягом 6 місяців після смерті чоловіка, вона звернулася до нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3, повнолітні діти чоловіка від двох попередніх шлюбів, також подали заяви про прийняття спадщини. Позивач наголошує, що відповідачам було відомо про тяжкий стан її чоловіка, бо і вона і її чоловік їм про це повідомляли, просили у них допомоги, але жоден з відповідачів жодного разу не відвідали її чоловіка у лікарнях, коли він лікувався у стаціонарах, не надали допомоги, не надали матеріальної допомоги, не здійснювали за ним догляд. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 посилався на те, що він працює, а ОСОБА_2 зовсім не пояснював причину свого невідвідування батька. Позивач зауважує, що навіть у тяжкому передсмертному стані її чоловіка, будучі обізнаними про тяжкий стан ОСОБА_6, вони не тільки не допомогли, а й навіть не відвідали батька та не попрощалися з ним й щодо цього факту вона має свідків. Посилаючись на такі обставини, позивач вважає що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід усунути від права на спадкування, вони ухилялися від надання допомоги своєму батькові, який в силу похилого віку та тяжкої хвороби був у безпорадному стані, вона претендує на майно свого чоловіка квартиру АДРЕСА_1 як спадкоємець за законом першої черги після смерті чоловіка, просить позов задовольнити, усунувши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року ОСОБА_6 та визнавши за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року чоловіка ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту родинних відносин та про визнання права власності в порядку спадкування за законом та, з урахуванням уточнень, просив встановити юридичний факт родинних відносин між ним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьком, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлим 07.01.2015 року та визнати за ним, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6, обґрунтовуючи його тими обставинами, що він є сином ОСОБА_6, а в документах міститься помилка через неправильний переклад в написанні їх фамілії, батько « Росінський», син «Росинський», позов ОСОБА_5 вважає надуманим та безпідставним, зазначає, що у встановлений законом строк ним було подано заяву про прийняття спадщини до 4 ХДНК, про що свідчить запис про реєстрацію у спадковому реєстрі, крім нього заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору подано ОСОБА_3, ОСОБА_5, заповіту ОСОБА_6 не залишив. Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2, посилаючись на ст.ст. 1261 та 1267 ч.1 ЦК України, стверджував, що всі позивачі за справою є спадкоємцями першої черги, вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом за кожним, в якості доказів надав копії: свого паспорту, коду, свідоцтва про народження, свідоцтва про встановлення батьківства, свідоцтва про смерть ОСОБА_6, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39619537 (спадкодавець ОСОБА_6, № спадкової справи у реєстрі 57105075, у нотаріуса 127/2015).

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, просив визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6, обґрунтовуючи його тими обставинами, що він категорично не згоден з позовом ОСОБА_5, вважає його надуманим та безпідставним, його батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 07.01.2015 року, він у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини до 4 ХДНК, про що наявний запис у спадковому реєстрі, крім нього заяви про прийняття спадщини подано ОСОБА_2 та ОСОБА_5, заповіту ОСОБА_6 не залишив, посилаючись на ст. 1261 та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом, в якості доказів надав копії: свідоцтва про смерть ОСОБА_6, свого свідоцтва про народження, коду, в запереченнях зазначає, що вони з батьком та братом мали добрі стосунки, спілкування, батько не був безпорадним, коли батько був у лікарні, він йому телефонував та відвідував його, виписка із лікарні ( 05.01.2015) не містить посилання на те, що батько був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, є запис, що його виписано у паралізованому стані, в медичних довідках також не зазначено, що батько перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, крім того про те, що батько перебував у лікарні у грудні 2014 року позивач за первісним позовом йому не повідомляла та не просила про допомогу, заперечував проти викладеного позивачкою факту щодо самостійного її догляду з січня 2014 року по день смерті за ОСОБА_6 у звязку з неможливістю ним самостійного обслуговування себе.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено.

Усунено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року чоловіка ОСОБА_6

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту родинних відносин та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулися на це рішення з апеляційними скаргами, в якіх, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні пзовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянти зазначили, що ціна майнового позову недостовірна і не відповідає дійсній вартості спірного майна на момент предявлення позову.

Також, апелянти вказують, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини справи, що мають значення для справи, має місце недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, проігноровані письмові докази.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягають задоволенню з таких підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно памятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обовязку перед батьками.

Нормами ст. 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обовязок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Спадкування є перехід прав та обовязків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ст. ст. 1216, 1217, ч. 1 ст. 1223 ЦК України.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 належала на праві власності квартира АДРЕСА_5.

Право власністі зареєстровано у КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_6 помер 07.01.2015 року.

Згідно відповіді 4 Харківської державної нотаріальної контори від 22.09.2015 року № 4596/02-14 та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №№ 41567819, 41567849 від 22.09.2015 року , після смерті ОСОБА_6, померлого 07 січня 2015 року, була заведена спадкова справа 127/2015; 13 лютого 2015 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця, ОСОБА_5, що мешкає та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4; 27 травня 2015 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця, ОСОБА_8, що мешкає та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5; 03 липня 2015 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця, ОСОБА_3, що мешкає АДРЕСА_6; інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалося.

Згідно свідоцтва про шлюб 1-ВЛ № 067250, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 01.09.2007 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дружиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 6 том 1), що помер 07.01.2015 року (а.с.5 том 1).

Згідно вищевказаної відповіді 4 ХДНК після смерті ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини звернулися сторони ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, заповіт від імені ОСОБА_6 не посвідчувався, ОСОБА_5 мешкає та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 620 КЗОХ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25. ОСОБА_6 проходив стаціонарне лікування з 30.01.2014 року по 11.02.2014 року з діагнозом ішемічний інсульт у басейні правої середньої мозкової артерії (10.01.14) з лівосторонньою пірамідальною недостатністю, дисциркуляторна(гіпертонічна) енцефалопатія II ст., гіпертонічна хвороба III ст., ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, CH II A ст. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2169 КЗОХ «Харківська міська лікарня № 25», ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на лікуванні у стаціонарі з 04.04.2014 року по 14.04.2014 року, повний діагноз : стан після перенесеного ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії ( 10.01.14) з лівосторонньою сенсо-пірамідальною недостатністю. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. с вестибулоатактичним сіндромом. Гіпертонічна хвороба III ст. ІХС . Атеросклеротичний кардіосклероз. CH IIA ст. Двостороння люмбоішіалгія, стриманий больовий синдром, остеохондроз попереково - крестцового відділу позвонку. Грижа дисків Л2-Л3, Л5- S1. 15.04.2014 року Рентгенкабінет КЗОХ « Харківська міська поліклініка № 18№, відповідно до виписки № 86, ОСОБА_6 проведено рентгенографію, висновок : хронічний гастродуоденіт в стадії загострення. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5056 КЗОЗ « Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25», ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у стаціонарі з 07.10.2014 року по 17.10.2014 року з діагнозом : двосторонній іфортируючий артроз колінних суставів зліва 3 ст., права 3 ст. Стадія загострення, явний болевий синдром. Порушення функції статики та руху. Згідно довідки № 26 КЗОХ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25», ОСОБА_6 перебував на лікуванні у неврологічному відділенні з 18.12.2014 року з клінічним діагнозом : повторний ішемічний інсульт (18.12.2014) в басейні і правої середньої мозкової артерії. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. Згідно довідки про причину смерті ( до форми № 106/о № 59-С, видається для поховання), виданої 08.01.2015 року, ОСОБА_6 помер 07.01.2015 року у віці 65 років, причина смерті: Інфаркт мозку внаслідок не уточненого закупорення або стенозу мозкових артерій. Відповідно до Договору про надання ритуальних послуг від 08.01.2015 року та додатку, замовник послуг на захоронення ОСОБА_6 є ОСОБА_5 Відповідно до чисельних квитанцій, наданих суду позивачем ОСОБА_5, рекомендовані ОСОБА_6 медичними закладами ліки придбані жінкою за вказаний період його тяжкої хвороби.

Вимоги ОСОБА_5 стосуються усунення від права на спадкування синів з підстав, передбачених частиною 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

У цій же постанові ВСУ розяснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обовязку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухилялись від надання допомоги померлому батькові, який потребував допомоги, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_6 за життя звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням, щодо надання допомоги та відповідачі йому відмовили.

Відповідно до довідки з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Цемент» ОСОБА_6 працював у ПАТ «Науково-технічний комплекс «Цемент» у будівельному відділі на посаді головного архітектора, керівника групи з 11 червня 2007 року по 07 січня 2015 року. З вказаної довідки вбачається, що за 2014 рік ОСОБА_9 усього отримав доходу 72732,18 грн. та за 2015 рік 8818,95 грн. та пенсію.

У звязку з вищевикладеним, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню з визнанням за сторонами права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 по 1/3 частині майна за кожним.

Судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_10 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до інших спадкоємців щодо відшкодування витрат, понесених нею на поховання ОСОБА_6

Також судова колегія приходить до висновку що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення юридичного факту родинних відносин, оскільки в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6, а в документах його прізвище вказано з опискою, а саме «Росинский» замість «Росінський».

Вказаний факт позивачу необхідно встановити для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині доведені та іншим шляхом встановлені бути не можуть.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовльнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року чоловіка, ОСОБА_6.

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_2 та його батьком, ОСОБА_6, померлого 07.01.2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року батька, ОСОБА_6.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого 07.01.2015 року батька, ОСОБА_6.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: