Справа № 369/3480/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/2213/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 51 15.06.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської в м. Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2010 року, який розірвано рішенням суду від 01 березня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частки його доходів, починаючи з 20 травня 2013 року.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не вітав її з днем народження, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участі в її вихованні.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він намагається спілкуватись з дитиною, але весь час позивач перешкоджає цьому. Зазначає, що позивач, посилаючись на надумані приводи та створюючи конфлікт, не давала йому змоги спілкуватися з дитиною в обумовлений час. Через це, поки триває спір з позивачем, останнім часом він не спілкується з дитиною, так як не хоче її травмувати. На момент розгляду справи заборгованість по аліментах сплачена. За таких умов вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив виникнення заборгованості із сплати аліментів, не відвідує доньку ні вдома, ні в дитячому садку, ухиляється від участі у її вихованні. За таких умов суд прийшов до висновку про те, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своєї малолітньої доньки ОСОБА_4, відтак підлягає позбавленню батьківських прав.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Відповідно до положень ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як зазначено в п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому вказані фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В якості однієї з підстав для висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків суд першої інстанції зазначав допущення ним виникнення заборгованості з уплати аліментів на утримання дитини. При цьому суд не звернув увагу на те, що виконавчий лист про стягнення аліментів у вигляді 1/4 частки доходів відповідача було подано до відповідної виконавчої служби, яка направила відповідну вимогу за місцем роботи відповідача, відрахування аліментів здійснювала адміністрація роботодавця відповідача, весь час відповідач не змінював місця роботи, факт вчинення відповідачем інших активних дій, направлених на ухилення від сплати аліментів, доведено не було, відтак виникнення заборгованості з уплати аліментів не може вважатися таким, що сталося з вини самого відповідача.

Не погоджується колегія суддів й з висновком про ухилення батька від спілкування з дитиною. Як було встановлено в ході розгляду справи, між позивачем та відповідачем існує конфлікт, зокрема й з приводу побачень батька з дитиною, у зв'язку з чим обидві сторони неодноразово зверталися до служби у справах дітей та органів поліції. Підтвердили наявність конфлікту з цього приводу і працівники дошкільного закладу, який відвідує дитина.

З листа директора Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та доданої до нього інформації про результати зустрічей відповідача з дитиною (т. 1, а.с. 185-188) також вбачається наявність конфлікту матері з батьком під час зустрічей останнього з дитиною, як і вказівки матері працівникам дитячого дошкільного закладу на обмеження такого спілкування.

За таких умов висновки суду першої інстанції про те, що відсутність зустрічей батька з донькою викликана саме його небажанням брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, відтак відповідача слід позбавити батьківських прав, є сумнівними. При цьому суд першої інстанції сам зазначав у своєму рішенні про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка допускається лише при наявності вини в діях батьків, коли змінити їх поведінку неможливо.

Зважає колегія суддів апеляційного суду при вирішенні справи й на ту обставину, що незважаючи на наявність конфлікту між матір'ю та батьком дитини з приводу зустрічей останнього з донькою та відповідного звернення до служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації за вирішенням питання про встановлення часу таких зустрічей, вказаним органом було прийняте рішення про встановлення лише «тимчасового графіку для зустрічей», а саме з 21.06.2016 р. по 20.07.2016 р. за домовленістю з матір'ю та в присутності фахівця із соціальної роботи. При цьому рішення про визначення чітких періодичних зустрічей у певні дні та години прийняте не було, що також не сприяє вирішенню даного питання при наявності конфлікту між батьками дитини.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення по справі нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає усім обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської в м.Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

С.В. Лівінський