АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1069/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Русь» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Русь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

23 червня 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона на підставі наказу № 206-К від 25 лютого 2014 р. працювала касиром Золотоніського відділення ПАТ «ОСОБА_6 Русь». Наказом № 472-К від 12 травня 2015 р. звільнена з посади касира Золотоніського відділення ПАТ «ОСОБА_6 Русь» з 12 травня 2015 р. в зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Пунктом 2 даного наказу правління розрахунків з персоналом департаменту бухгалтерського обліку та звітності (ОСОБА_8П.) було зобов'язано виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану відпустку за 15 календарних днів за період роботи з 25 лютого 2014 р. по 12 травня 2015 р. та компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років (20 календарних днів за 2014, 2015 роки). Всього нарахування зробити за 35 календарних днів.

Через десять днів з дати звільнення вона отримала трудову книжку, а на запитання стосовно отримання заробітної плати за березень травень 2015 р. та розрахункових в сумі 5359 грн. 83 коп. їй не було повідомлено причин не видачі коштів.

Вважає, що відповідно до ст. 116,117 КЗпП України відповідач за період часу з 12 травня 2015 р. по 22 червня 2015 р. повинен до основної заробітної плати нарахувати та виплатити 4 430 грн. 56 коп. так як середня заробітна плата складає 2900 грн. відповідно до розрахункових листів за квітень, травень місяць 2015 р.

Крім того, в результаті невиплати заробітної плати вона зазнала моральних страждань. Відповідач на свій розсуд незаконно не маючи на це ніяких підстав залишити її без заробітної плати та розрахункових.

Через дії відповідача моральна атмосфера в сімї позивача погіршилася, оскільки її члени переживають за останню та стан її здоровя.

Виходячи з викладеного просила стягнути з ПАТ «ОСОБА_6 Русь» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5 359 грн. 83 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 13 травня 2015 р. по 22 червня 2015 р. , в сумі 4 430 грн. 56 коп. та завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 5 000 грн.

В послідуючому позивач уточнювала позовні вимоги, шляхом подачі відповідних заяв 29 жовтня 2015 р. та 11 березня 2016 р., та остаточно просила суд стягнути з ПАТ «ОСОБА_6 Русь» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5 359 грн. 83 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 13 травня 2015 р. по 11 березня 2016 р. в сумі 29 278 грн. 29 коп. та завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 5 000 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2017 р. позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_6 Русь» на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 5 359 грн. 83 коп. заборгованої заробітної плати.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_6 Русь» на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 19 128 грн. 29 коп. у порядку відшкодування середнього заробітку за весь час затримки виплати зарплати за період з 13 травня 2015 р. по 25 грудня 2015 р.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_6 Русь» на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 1 000 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «ОСОБА_6 Русь» оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на їх неповне зясування, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

При цьому скаржником зазначено, що, на його думку, суд першої інстанції досить формально підійшов до розгляду справи, не врахував той факт, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 р. підтверджено факт неналежного виконання функціональних обовязків, що призвело до спричиненню Банку матеріальної шкоди в сумі 15710 грн.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, на час звільнення позивача існував спір щодо законності стягнення коштів на відшкодування матеріальних збитків, завданих діями ОСОБА_7, при цьому, взявши до уваги рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 р., залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 р., прийшов до висновку про те, що відповідач повинен був виплатити заробітну плату у відповідності до ст. 116 КЗпП України у день звільнення, оскільки законні підстави стягнення з ОСОБА_7 коштів на відшкодування матеріальних збитків виникли після набрання судовим рішенням законної сили 25 грудня 2015 р. ОСОБА_4 прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти в сумі 19 128 грн. 29 коп. за період затримки виплати заробітної плати за період з 13 травня 2015 р. по 25 грудня 2015 р. та невиплачену заробітну плату в сумі 5 359 грн. 83 коп.

Що до часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що розмір моральної шкоди в 5 000 грн., є завищеним та не відповідає спричиненій моральній шкоді позивачу, а тому прийшов до висновку про стягнення на її користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, коштів у сумі 1 000 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_7 звертаючись у суд з даним позовом 23.06.2015 р. послалась, зокрема, на положення статей 116, 117 та 237-1 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог, а обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки видачі заробітної плати та моральної, зауважила, що при звільнені її з роботи 12 травня 2015 р. ПАТ «ОСОБА_6 Русь» не провів з нею розрахунок, з розрахункових листів дізналась про те, що відповідач без її згоди стягнув з неї кошти у відшкодування матеріальних збитків.

Статтею 116 КЗпП України, яка регламентує строки розрахунку при звільненні, визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно до статті 117 приведеного Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

При вирішенні спору судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу № 206-К від 25 лютого 2014 р. ОСОБА_7 працювала касиром Золотоніського відділення ПАТ «ОСОБА_6 Русь».

Наказом № 472-К від 12 травня 2015 р. ОСОБА_7 була звільнена з посади касира Золотоніського відділення ПАТ «ОСОБА_6 Русь» з 12 травня 2015 р. у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КзпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КзпП України. Пунктом 2 даного наказу правління розрахунків з персоналом департаменту бухгалтерського обліку та звітності (ОСОБА_8П.) було зобов'язано виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану відпустку за 15 календарних днів за період роботи з 25 лютого 2014 р. по 12 травня 2015 р. та компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років (20 календарних днів за 2014, 2015 роки). Всього нарахування зробити за 35 календарних днів. Згідно до наявного у наказі підпису ОСОБА_7 з ним ознайомлена 12.05.2015 р. (а.с. 6)

Проте розрахунок з позивачем у день звільнення проведений не був.

На підставі розрахункових листів робітника Т/н № 2341 за квітень - травень 2015 р. суд встановив, що середня заробітна плата (оклад) ОСОБА_7 становить 2 900 грн., а сума невиплаченої заробітної плати складає 5 359 грн. 83 коп. ( а.с. 4)

Заперечуючи проти позову ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» було долучено до справи службову записку директора ОД ОСОБА_10, адресовану уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь», без дати, про надання дозволу, у зв'язку зі звільненням касира Золотоніського відділення ОСОБА_7, за наявності у неї заборгованості перед Банком, на утримання з неї недостачі в розмірі 12 943 грн. 75 коп. Службова записка містить здійснений від руки напис «утримано 5 352 грн. 97 коп.» (а.с. 168)

Матеріали справи, також, містять меморіальний ордер № 27 від 29.05.2015 р. з призначенням платежу відшкодування матеріальних збитків за травень 2015 р. в сумі 4 675 грн. 64 коп. (а.с. 170)

Крім того, відповідач посилається і на те, що в період вирішення даного спору рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 р. у справі № 695/761/15-ц рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 р. по справі за позовом ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Банку було задоволено та стягнуто із ОСОБА_7 на користь Банку 15 710 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 р. касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 р. залишено без змін.

Аналізуючи заперечення відповідача, колегія суддів враховує і те, що позивач, як працівник скористалась наданим їй правом, у разі не згоди із наказом (розпорядженням) щодо притягнення до матеріальної відповідальності, здійснення відрахування або його розміру, звернутися безпосередньо до суду з відповідним позовом. Так, ОСОБА_7 до позовної заяви було долучено копію заочного рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 р. у справі № 695/5290/14-ц за її позов до ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» про скасування наказу про накладення матеріальної відповідальності, який було задоволено.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, суд першої інстанції встановивши, що позивачу при звільненні з роботи, у звязку із скороченням штату працівників, та за відсутності її згоди на відрахування з її заробітної плати шкоди заподіяної нею, як працівником ОСОБА_11 в розмірі, який перевищує середньо місячний заробіток, наявності судових спорів, як відносно неправомірності накладення матеріальної відповідальності так і відповідно стягнення матеріальної шкоди, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» на користь ОСОБА_7 заборгованості по заробітній платі, яка повинна була бути виплаченою під час звільнення у розмірі 5 359 грн. 83 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2015 р. по 25 грудня 2015 р. у розмірі 19 128 грн. 29 коп. та спричиненої моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., врахувавши при цьому ступінь заподіяних відповідачем позивачу моральних страждань.

Правильність нарахувань стягнутих сум сторонами не оскаржується.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» на те, що у зв'язку з заподіянням позивачем ОСОБА_11 матеріальної шкоди, за умови покладання на неї, як касира відділення Банку, повної матеріальної відповідальності, у ОСОБА_11 є всі підстави вважати, що на час звільнення позивача існував спір про розмір належних звільненому працівнику сум, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 136 КЗпП покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, проводиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Таке розпорядження має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові.

Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

З наявних у справі судових рішень вбачається, що ОСОБА_7 не погодившись з наказом ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» від 08.12.2014 р. за № 1204-К «Про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_7М.» та з утриманням з неї на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» заробітної плати, звернулась до суду з відповідним позовом (справа № 695/5290/14-ц). Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 р. позов ОСОБА_7 у приведеній справі був задоволений. (а.с. 8,9)

В свою чергу ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» у березні 2015 р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником.

Як зазначалось, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 р., залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 р., позовні вимоги Банку було задоволено та стягнуто із ОСОБА_7 на користь Банку 15 710 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

З урахуванням спорів щодо правомірності притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_7, та про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівнику, з яким ПАТ «Банк «ОСОБА_6 Русь» звернувся до суду у березні 2015 р., у ОСОБА_11, на час звільнення 12 травня 2015 р., не було правової підстави для нездійснення розрахунку з позивачем, як працівником під час її звільнення з роботи, з підстав наведених у наказі про звільнення (у зв'язку з скороченням штату працівників).

Враховуючи те, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Русь», відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :