Провадження № 4-с/234/4/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.,

при секретарі - Пагуліч Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа: Краснолиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» 21.11.2016р звернувся до суду із скаргою про визнання дій державного виконавця Краснолиманського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_3 при виконанні рішення Краматорського міського суду Донецької області по цивільній справі №234/113468/15-ц провадження №2/234/5667/15 від 09.11.2015р про стягнення заборгованості за кредитним договором неправомірними, зобовязати державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та провести виконавчі дії неупереджено та в повному обсязі, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що 09.11.2015 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області ухвалено рішення по цивільній справі №234/113468/15-ц провадження №2/234/5667/15 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20.11.2015 року видано виконавчий лист, який було передано на виконання до Краснолиманського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

26.08.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ та тим, що згідно відомостей реєструючих установ у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, яка на його думку є неправомірною, оскільки державний виконавець виконуючи рішення суду проявив безвідповідальність, недбалість та халатність, як до виконання своїх службових обовязків, так і до законів «Про виконавче провадження» та «Про державну службу», тобто поверхово віднісся до своїх посадових обовязків, не вчинив в повному обсязі виконавчі дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник заявника ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Представник заінтересованої особи Краснолиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до суду не зявився, але наданий до суду лист про розгляд скарги у їх відсутність. У поясненнях зазначено, що виконавчі дії проведено у повному обсязі. 06.05.2016 року державним виконавцем, відповідно до ст.ст.17,19,20,25 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття провадження на підставі виконавчого листа № 234/13468/15-ц від 20.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 70635,60грн, також за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, про що винесено «Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 06.05.2015 року, копії постанови відповідно до чинного законодавства направлено стягувачу. З метою виконання рішення суду державним виконавцем здійснено запит до структурних органів для виявлення доходів та майна боржника. Згідно відповіді на запит з ДПС України та УПФУ у м.Лиман через ДП «Інформаційний центр», боржник не працює, пенсію не отримує, розрахункові рахунки відсутні. Згідно відповіді Центру ДАІ (ЦНППВАЗ м.Краматорськ), за ОСОБА_2 автомототранспортні засоби не зареєстровані. Згідно відповіді Міськрайонного управління Держгеокадастру у м.Лимані та Лиманському районі Донецької області, земельні ділянки за ОСОБА_2 не значаться. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, за ОСОБА_2 нерухомого майна не зареєстровано. Згідно виконавчого документа, боржник мешкає на тимчасово непідконтрольній Україні території, тому перевірити майновий стан боржника за місцем мешкання не має можливості. 26.08.2016р державним виконавцем, відповідно до п.5 ч.1 ст.47, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Надано строк для повторного предявлення для виконання виконавчого документа до 26.08.2017р.

Заінтересована особа ОСОБА_2, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09.11.2015 року по цивільній справі за позовом ВАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2, з останнього стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 70635,60грн, на виконання якого 20.11.2015 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Краматорського МУЮ ОСОБА_3 від 06.05.2016р відкрито провадження з виконання виконавчого листа №234/13468/15-ц, виданого 20.11.2015 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення боргу у розмірі 70635,60грн з ОСОБА_2

Постановою державного виконавця Миндюк Н.В. від 26.08.2016 року, виконавчий лист №234/13468/15-ц повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47, с.50 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що боржник не працює, пенсійного віку не досяг, відсутні майно та розрахункові рахунки, на які може бути звернуто стягнення, а також боржник мешкає на тимчасово непідконтрольній території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час виникнення спірних правовідносин було визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

В силу положень ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення здійснення необхідних заходів з метою своєчасного і повного виконання виконавчого документа при здійсненні виконавчого провадження державного виконавця наділено обсягом прав, перелічених в ч.3 ст.11 Закону №606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як встановлено із змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.08.2016р ВП №51008256 боржник не працює, пенсійного віку не досяг, відсутні майно та розрахункові рахунки, на які може бути звернуто стягнення, а також боржник мешкає на тимчасово непідконтрольній території України.

На підтвердження здійснення державним виконавцем Миндюк Н.В. заходів щодо розшуку майна боржника ОСОБА_2 суду надано складений нею Акт від 26.08.2016 року, в якому зазначено, що згідно перевірки майнового стану та відповідей УПФУ, ДПІ, МРЕВ ДАІ у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Але, згідно з п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень розшук боржника - юридичної особи та розшук майна боржника здійснюється безпосередньо державним виконавцем без звернення до суду шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Однак, згідно Акту від 26.08.2016 року, під час розшуку майна боржника, державний виконавець обмежився тільки запитами до УПФУ, ДПІ, МРЕВ ДАІ та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не забезпечено виконання судового рішення, не вчинено передбачених законодавством всіх заходів примусового виконання рішень передбачених законодавством, що є підставою для задоволення скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірною.

Щодо вимог заявника зобовязати державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого документа та провести виконавчі дії неупереджено та в повному обсязі, суд виходить з наступного.

Як розяснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, були передбачені підстави для відновлення виконавчого провадження, згідно яких у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Такі ж самі умови передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII від 02.06.2016р., згідно яких у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тому суд вважає вимоги заявника про зобовязання державного виконавця вчинити певні дії зайвими, а визнання постанови про повернення виконавчого документа від 26.08.2016 року неправомірною, за своєю правовою суттю є належним способом захисту права заявника.

Згідно ст.385 ЦПК України, встановлені строки для звернення із скаргою. 1. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 2. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановлено, що постанову державного виконавця від 26.08.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві заявником отримано 31.10.2016 року, а скаргу на дії державного виконавця заявник направив до суду лише 14.11.2016 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого ст.385 ЦПК України.

Оскільки, заявник пропустив строк для подання скарги та не просить його поновити, то в задоволені скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, зобовязання вчинити певні дії, слід відмовити у звязку з пропуском строку для подання скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересована особа: Краснолиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2, на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, зобовязання вчинити певні дії, у звязку з пропуском строку для подання скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд протягом пяти днів з дня проголошення ухвали .

Головуючий суддя А.М. Лутай