Справа № 2-777/09
УХВАЛА

26 грудня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_3 про визнання дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Залізничного районного суду м. Львова зі скаргою у яких просять визнати дії державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 17899612 від 26.12.2011 року неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 17899612 від 26.12.2011 року, зобовязати державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 здійснити усі процесуальні дії по стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 - 81614 грн. 33 коп., визнати дії державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 17899884 від 26.12.2011 року неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 17899884 від 26.12.2011 року, та зобовязати державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 здійснити усі процесуальні дії по стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 - 15491,63 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що 24.02.2015 року, ОСОБА_3 т а ОСОБА_1 отримали по пошті із Залізничного районного суду м. Львова ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.02.2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУГУ МВС України у Л/о та інш. про визнання втратившими права на користування житлом та виселення. До зазначеного позову додані зокрема: рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.05.2009 року з резолютивної частини якого вбачається, стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп.; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 - 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп. Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, які подаровані ОСОБА_4 - своїй дочці ОСОБА_5, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899884 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_4 в сумі 81614 грн. 33 коп. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_3 та інші документи, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899612 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_4 в сумі 81614 грн. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_1 та інші документи. З телефонної розмови з державним виконавцем, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довідались, що вказане виконавче провадження знищено, а вищевказані постанови про закриття виконавчого провадження винесені на підставі їх заяв. Оскільки жодних заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не писали, останні і звернулись до суду зі скаргами, які просять задовольнити, вважаючи, що дії державного виконавця неправомірні.

Представниця заявників ОСОБА_6 у судовому засіданні 22.12.17 року скарги підтримала, але в судове засідання 26.12.17 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду скарги.

Представниця Залізничного відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_7 у судовому засіданні, що мало місце 22.12.2017 року скарги заперечила, покликаючись на те, що оскаржувані постанови про закінчення виконавчих проваджень були винесені державним виконавцем Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, який на даний момент у вказаній установі не працює. Крім того, дослідити матеріали виконавчого провадження вона не має змоги, оскільки такі були знищені.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 скарги заперечив, покликаючись на безпідставність таких, у задоволенні яких просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні скарг слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.05.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки, що є у спільній власності, стягнення грошової компенсації, позовні вимоги задоволено, стягнено з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп.; стягнено з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 - 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1./Том 1 а.с.185/

На виконанні Державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 перебувало вищевказане рішення суду, який постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899884 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_4 в сумі 81614 грн. 33 коп. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_3, та постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899612 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_4 в сумі 81614 грн. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_1 вказані провадження були закінченні. /Том 2, а.с.51,135/

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи практику Європейського суду з прав людини, щодо встановлення місця виконавчого провадження в системі права і його правової природи необхідно вказати, що у пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 р. Європейський суд, вказав, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина процесу розгляду справи судом.

Крім того, у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, Європейський суд з прав людини, одним з основоположних аспектів верховенства права проголошує принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Факт знищення виконавчих проваджень, після виконання рішення суду, за збігом часу, визнаний всіма учасниками процессу, та не потребує доведення. Таким чином, обставини на які посилаються скаржники протирічать принципам остаточності рішення та правової визначеності, оскільки виконання рішення суду є складовою частиною процесу розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Але в данній справі скаржники не цікавились справою настільки, що сроки знаходяться за розумними межами, та ними втрачена будь-яка можливость посилання на будь-які докази, для доведення підставності своїх скарг. Разом з тим з правової позиції Верховного суду України від 16 листопада 2016 р. у справі 6-2469цс16 виходить, що заявники повинні довести суду, що вони не тільки «не знали», але і «не могли довідатись» про закінчення виконавчого провадження.

Тому суд не приймає тверджень скаржників про відсутність у них будь-яких відомостей про наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень, винесених 26.12.2011 року, оскільки постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.12.2011 року, були винесені на підставі заяв від 20.12.2011 року, та були надіслана стягувачам за вихідним номером № 49041 та № 49042./Том 2, а.с.156,204/

Крім того, суд не приймає тверджень представника заявників про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не писали жодних заяв, про мирне врегулювання конфлікту між ними та боржником ОСОБА_4, оскільки суду повідомлено, що матеріали виконавчого провадження ВП № 17899884 від 26.12.2011 року та ВП № 17899612 від 26.12.2011 року були знищені, а від так, суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність таких заяв.

З огляду на всі викладені обставини справи, на думку суду, з'ясування останнього факту, знаходиться поза процесуальними межами справи, що розглядаються в порядку розділу VІІ ЦПК України.

У зв'язку із наведеним, суд, дослідивши матеріали скарг, переконавшись у необгрунтованості таких, приходить до переконань про те, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_3 про визнання дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 141, 223, 263-265, ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_3 про визнання дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: