ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/622/16-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Вишневської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області, КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» про визнання договору дарування квартири неукладеним, повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2, третіх осіб приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області, КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району», який неодноразово в ході судового розгляду уточнювала, та відповідно до остаточно уточненого позову просила: визнати неукладеним нотаріально посвідчений 14 листопада 1996 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3235, договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 дарування квартири АДРЕСА_1 через відсутність істотної умови договору, зазначеної в ст. 243 ЦК УРСР, не передавання майна ОСОБА_5 та не прийняття ОСОБА_2 цього майна; зобовязати відповідача ОСОБА_2 повернути спадкоємцям померлої 02.11.2001 року в смт.Золочів ОСОБА_5 приватизовану квартиру АДРЕСА_1, як набуту без достатньої правової підстави; зобовязати третю особу КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» скасувати реєстраційний запис в інвентаризаційних книгах про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та поновити запис про реєстрацію цієї квартири за попереднім власником ОСОБА_5; зобовязати третю особу Золочівську державну нотаріальну контору Харківської області видати спадкоємцям ОСОБА_5 оригінал правовстановлюючого документу на квартиру №6, розташовану в будинку №13 по вул. Карла Маркса в смт.Золочів Харківської області свідоцтво про право власності на житло, видане Фондом комунального майна при Золочівській районній раді народних депутатів від 25.07.1994 року №131-П, що було долучене до документів при посвідченні договору дарування квартири, посвідченого 14 листопада 1996 року по реєстру №3235.

В обґрунтування позову зазначила, що вона і відповідач перебували в шлюбі, зареєстрованому 09.11.1972 року. Від шлюбу мали дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11.10.2006 року. З 1975 року по лютий 1996 року їх родина у складі позивача, відповідача і їх двох дітей разом проживала у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1. З 1994 року позивач, відповідач і їх діти переїхали на постійне проживання у м.Харків. В квартирі АДРЕСА_1, що відносилася до житлового фонду Золочівської селищної ради Харківської області, залишилася зареєстрованою мати позивачки, - ОСОБА_5, яка стала власником даної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна при Золочівській районній раді народних депутатів від 25.07.1994 року, зареєстрованого 06.11.1996 року у Дергачівському МБТІ. 14 листопада 1996 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (зареєстрований в реєстрі за №3235), був укладений договір дарування спірної квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Відчуження квартири було здійснено ОСОБА_5 з примусу відповідача, тому як останній отримав дану квартиру від держави і вимагав передачі йому квартири з метою уникнення її успадкування після смерті ОСОБА_5 донькою останньої ОСОБА_4. А саме, договір дарування не був спрямований на настання правових наслідків перехід права власності на спірну квартиру до обдаровуваного, а був укладений з метою уникнення суперечок та конфліктів у сімї з приводу розпорядження квартирою у майбутньому. 03.07.2001 року позивач зареєструвала своє місце проживання та стала постійно проживати у спірній квартирі разом зі своєю матірю ОСОБА_5. 02.11.2001 року мати позивача, - ОСОБА_5, померла, не залишивши заповіту. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері. Сестра позивача, - ОСОБА_4 спадщину після смерті матері, - ОСОБА_5, не прийняла та на неї не претендує. Договір дарування спірної квартири, посвідчений 14.11.1996 року, позивач вважає таким, що є неукладеним, оскільки в ньому відсутня одна із істотних умов, передбачених законом, а саме, інформація яким чином сторони в договорі домовилися про передачу майна, передача яких символів речі буде свідчити, що майно передано та чи відбулася передача цих символів майна до підписання договору. Оскільки договір дарування є реальним договором, крім згоди по всіх істотних умовах має відбутися передача майна обдаровуваному, але фактичної передачі спірної квартири власником квартири ОСОБА_5 обдаровуваному ОСОБА_2 не відбулося, тому договір дарування від 19.11.1996 року є неукладеним. Враховуючи, що відповідно до ст. 59 ЦК УРСР угода вважається недійсною з моменту її укладення, тому відповідач отримав вищезазначену квартиру без достатньої правової підстави і повинен її повернути на підставі ст. 469 ЦК УРСР та ч.1, 2 ст.1212, ч.1 ст.1213 ЦК України. Відповідно до ст.ст.19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» за рішенням суду про повернення майна має бути здійснена державна реєстрація права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, надала суду письмові пояснення, крім того пояснила, що з 09.11.1972 року перебувала у шлюбі із відповідачем, який рішенням суду від 01.12.2004 року було розірвано. Вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства в листопаді 2003 року. Зазначена квартира в подальшому була приватизована її матірю ОСОБА_5 і з 25.07.1994 року належала останній на праві власності. 14.11.1996 року між ОСОБА_5 і відповідачем ОСОБА_2 в її присутності було нотаріально посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1. Проте даний договір дарування є неукладеним, оскільки ОСОБА_5 не передала, а відповідач не прийняв спірну квартиру в момент укладання договору, відповідачу не були передані символи речі - ані документи на дану квартиру, ані ключі, відповідач не проживав у квартирі, оскільки працював у місті Харкові, не сплачував комунальні послуги, не здійснював ремонт в ній. В квартирі проживала її мати ОСОБА_5, вона і також проживав син у вихідні дні. В договорі дарування не зазначено істотної умови не зазначено про передачу спірної квартири та передачу якого символу речі сторони домовилися вважати підтвердженням передачі спірної квартири відповідачу та чи дійсно такі символи речі були передані, додаткова угода про це не укладалася. Договір дарування залишився зберігатися у ОСОБА_5 в спірній квартирі, та на даний час він знаходиться у неї. Спірний договір не був спрямований на настання правових наслідків перехід права власності на спірну квартиру до обдаровуваного, спірну квартиру мати подарувала під тиском відповідача, який влаштовував сварки із нею, щоб квартира у разі смерті ОСОБА_5 не успадковувалася ще й її сестрою ОСОБА_4. Також спірну квартиру ОСОБА_5 подарувала для її сімї, тому поки відповідач проживав у сімї вона не вважала важливим хто є власником квартири. У 2001 році договір дарування нею було зареєстровано в БТІ, оскільки необхідно було проводити у квартирі опалення, газ. В Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію права власності відповідача на спірну квартиру, в БТІ було проведено реєстрацію договору дарування, що не є реєстрацією права власності на дану квартиру за відповідачем. Оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, - ОСОБА_5, вона належить їй з часу відкриття спадщини, тому для оформлення спадщини їй необхідно довести, що договір дарування спірної квартири АДРЕСА_1 є неукладеним. Оскільки договір дарування спірної квартири є неукладеним, відповідач утримує дану квартиру без достатньої правової підстави і має її повернути спадкоємцям, тобто у відповідача виникли на спірну квартиру кондиційні зобовязання. Здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до ст.ст.19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» має здійснюватися за рішенням суду про повернення майна. Строк позовної давності нею не пропущено, оскільки про невизнання її права на спадкування спірної квартири відповідачем їй стало відомо лише під час судового розгляду даного позову.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в уточненій позовній заяві від 29.03.2017 року, а саме, у звязку із не зазначенням в договорі дарування від 14.11.1996 року, нотаріально посвідченим між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, істотної умови про передачу спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, подав письмові заперечення на позов, крім того пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою з 09.11.1972 року, який 01.12.2004 року було розірвано судом. 14.11.1996 року між ним та ОСОБА_5, - матірю позивача було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, договір було нотаріально посвідчено. Договір дарування був переданий йому нотаріусом одразу після його укладення та в подальшому зберігався в спірній квартирі в сейфі, до якого він мав доступ до 2003 року, коли пішов із сімї. Він намагався забрати договір дарування у 2003 році, але позивач не віддала його. Твердження позивача про не добровільність волевиявлення ОСОБА_5 при оформленні договору дарування спірної квартири та про відсутність наміру ОСОБА_5 створити правові наслідки у вигляді переходу до нього права власності на це житло не відповідають дійсності, нічим не підтверджені та спростовуються тим, що після дарування квартири до 02.11.2001 року, - дати смерті ОСОБА_5, остання не оспорювала оформленого договору дарування. Під час нотаріального посвідчення договору дарування спірної квартири була присутня позивач, але з 19.11.1996 року до травня 2016 року не оспорювала його право власності на дану квартиру. ОСОБА_5 подарувала йому цю квартиру для проживання сімї, з ОСОБА_5 була домовленість про залишення її проживання в спірній квартирі до її смерті. Договір дарування відповідає законодавству, що діяло на момент його оформлення, - в ньому зазначена істотна умова про передачу іншій стороні безкоштовно майна у власність. Вимога про зазначення в договорі дарування про передачу символів речі на підтвердження укладення договору дарування ЦК УРСР не встановлювалася. Йому було передано договір дарування спірної квартири як розпорядчий документ на цей обєкт нерухомості, договір було зареєстровано в БТІ, що вимагалося діючим на той час законодавством, тому договір не може вважатися неукладеним. В БТІ реєстрацію квартири на його імя було здійснено 13.11.2001 року особисто позивачем. Ключі від спірної квартири були у нього на час укладення договору дарування і є до теперішнього часу. Крім того, він проживав у спірній квартирі до кінця 2003 року, приїжджав на вихідні, на його імя було оформлено особовий рахунок, за яким ним сплачувалися комунальні платежі до 2003 року - того часу, коли позивач змінила секретку у замку, та коли він припинив користуватися квартирою. За його гроші в спірній квартирі було зроблено капітальний ремонт, особисто він цим не займався, оскільки працював у м.Харкові. Спадкові права позивача укладенням договору дарування спірної квартири 19.11.1996 року не порушено, оскільки квартира АДРЕСА_1 не є обєктом спадшини. Вимоги позивача про анулювання запису про реєстрацію спірної квартири за ним та поновлення запису про реєстрацію квартири за ОСОБА_5, повернення Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру не ґрунтуються на законі. Просив застосувати позовну давність до вимог позивача.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» ОСОБА_9 просила прийняти рішення на розсуд суду, в судовому засіданні пояснила, що 13.11.2001 року Дергачівським МБТІ, в реєстровій книзі №28, запис № 3597, квартира №6 по вул. Злагоди (ОСОБА_10 ОСОБА_8), 13 в смт.Золочів Харківської області зареєстрована за ОСОБА_2, згідно договору дарування від 14.11.1996 року, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою, реєстрація була проведена на підставі заяви власника, документи для реєстрації подавалися ОСОБА_1.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, просила розгляд справи проводити за її відсутності, у поданому письмовому відгуку просила позов задовольнити.

Представник третьої особи Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявився, просив слухати справу у його відсутність.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, просила слухати справу у її відсутність, винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи КП «АІБ Золочівського району», дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову з огляду на наступне.

ОСОБА_11 народилася 28.01.1950 року, її батьками є ОСОБА_5 і ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.02.1950 року Нікітовським райЗАГС м.Горлівка Сталінської області (а.с.19).

09.11.1972 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_2 укладено шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище «Пендюріна», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 09.11.1972 року Ленінським бюро ЗАГС м.Донецька (а.с.19).

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01.12.2004 року розірвано укладений 09.11.1972 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства з листопада 2003 року (а.с.13).

18.11.2005 року відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано розірвання шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_2, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.12).

14.11.1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири №6, що знаходиться в смт.Золочів Харківської області по вул. Карла Маркса, 13, посвідчений в.о. державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 (а.с.17).

Квартира АДРЕСА_1 13.11.2001 року зареєстрована в Дергачівському МБТІ Харківської області на праві особистої власності за ОСОБА_13 в реєстрову книгу№28 за реєстровим номером 3597 (а.с.17 звор., 18-19, 84, 97).

27.02.1997 року у віці 77 років помер ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.02.1997 року Золочівською селищною радою народних депутатів (а.с.16).

02.11.2001 року у віці 79 років померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.11.2001 року (а.с.16).

Згідно листа Золочівської селищної ради Харківської області від 02.12.2016 року №02-18/1397 ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня ОСОБА_14). На момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 та протягом 6 місяців з дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 (колишня ОСОБА_14) була зареєстрована та проживала ОСОБА_1, дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.141).

Відповідно до Витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася (а.с.142).

Згідно квитанцій КП «Золочівське РЖКХ» за особовим рахунком 173, відкритим на ОСОБА_2 АДРЕСА_3, за липень, жовтень, грудень 2016 року рахується заборгованість по сплаті квартплати (а.с.143).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10.03.2016 року визнано факт не проживання ОСОБА_2 разом з померлим сином ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 на час відкриття спадщини 11 жовтня 2006 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлого 11.102006 року сина ОСОБА_7 на належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_5, та 1/2 частку житлового будинку №38 по вул. Пермська у м.Харкові буд. 38. (а.с.85-92).

Згідно п. 4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після вступу його в силу. Щодо цивільних правовідносин, що виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли або продовжують існувати після вступу його в силу.

Відповідно до вимог ст. ст. 243, 244, 227 ЦК УРСР, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму більше 500 крб., а при даруванні валютних цінностей - на суму більше 50 крб., повинен бути посвідчений нотаріально. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Договір дарування квартири №6, що знаходиться в смт.Золочів Харківської області по вул. Карла Маркса, 13, від 19.11.1996 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 посвідчений в.о. державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3

Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру на підставі договору дарування від 19.11.1996 року зареєстровано 13.11.2001 року Дергачівським МБТІ, реєстрова книга №28, запис № 3597,він зазначений єдиним власником квартири також в технічному паспорті на квартиру (а.с.17 звор., 18-19, 84, 97).

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Виходячи з системного аналізу норм ЦК УРСР, зокрема ч. 2 ст. 243 цього Кодексу, яка є спеціальною нормою, що регулює правовідносини, що виникають між сторонами при даруванні, договір дарування є реальним. Крім форми договору, законодавством передбачена ще одна умова дійсності договору дарування - передача майна дарувателем обдарованому, та як обставина, що витікає з цього - момент набуття обдарованим права власності на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 243 ЦК УРСР договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони в судовому засіданні відмовилися від допиту свідків, про допит яких ними було заявлено до початку розгляду справи по суті.

Як вбачається з договору дарування від 19.11.1996 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, в договорі зазначено: особи дарителя - ОСОБА_5 та обдаровуваного ОСОБА_2, предмет договору із зазначенням його характеристик трикімнатна квартира №6, що знаходиться в смт.Золочів Харківської області, вул. Карла Маркса, 13,загальною площею 50,1 кв.м., жилою площею 37,4 кв.м., корисною площею 50,1 кв.м., зазначено про безоплатну передачу ОСОБА_5 вказаної квартири («подарувала») та прийняття її ОСОБА_2, зазначено про видачу обдаровуваному другого примірнику договору, що має силу оригіналу, договір підписано сторонами.

Отже, договір дарування від 19.11.1996 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, містить всі його істотні умови, згоди щодо яких у належній формі досягли його сторони, відповідач ОСОБА_2 отримав розпорядчі документи на спірну квартиру, які зареєстрував в передбаченому законом порядку у бюро технічної інвентаризації, мав ключі від квартири, якою вільно користувалися члени його сімї і до 2003 року - і відповідач.

Оскільки договір дарування був отриманий ОСОБА_2 при його укладенні 19.11.1996 року, то з цього моменту у останнього виникло право власності на дарунок, - квартири АДРЕСА_1. При цьому, подальше місце зберігання договору дарування не має правового значення.

Посилання позивача на порушення ст.153, 243 ЦК УРСР в частині не набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, не зазначення в договорі істотної умови про передачу і порядок передачі обдаровуваному спірної квартири не приймаються судом, оскільки на момент укладення договору дарування ОСОБА_5 вільно висловила своє побажання, що відображено в договорі дарування від 19.11.1996 року, передала спірну квартиру ОСОБА_2, який прийняв квартиру та набув на неї у встановленому на той час порядку право власності, з часу укладення договору до 02.11.2001 року дня смерті ОСОБА_5, остання не предявляла позов про розірвання або визнання договору дарування неукладеним або недійсним, тобто її волевиявлення було вільним. Також діючим на той час законодавством не встановлено вимог щодо зазначення в договорі дарування умов про порядок передачі майна.

Крім того, позивач, яка була обізнана про укладення 19.11.1996 року договору дарування спірної квартири та була присутня при його укладенні, 13.11.2001 року подала до БТІ документи для його реєстрації, тобто вже після смерті ОСОБА_5, та з часу укладення договору до 16.05.2016 року не вимагала визнання його неукладеним або недійсним.

Проживання дарувальника ОСОБА_5 в подарованій спірній квартирі не може свідчити про не передачу спірної квартири, крім того, в спірній квартирі крім відповідача періодично проживав син позивача і відповідача, також в спірній квартирі проживала та була зареєстрована позивач, яка була членом сімї відповідача.

Мотиви укладення договору дарування спірної квартири для сімї відповідача, як і припинення в подальшому шлюбу позивача і відповідача, причини, які спонукали дарувальника його укласти, не впливають на факт укладення або не укладення, чинність і дійсність даного договору.

Таким чином, правових підстав для визнання договору дарування від 19.11.1996 року, між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, неукладеним не вбачається, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про зобовязання відповідача ОСОБА_2 повернути спадкоємцям померлої 02.11.2001 року в смт.Золочів ОСОБА_5 приватизовану квартиру АДРЕСА_1, як набуту без достатньої правової підстави, то суд зазначає наступне

Відповідно до ч.1 ст. 469 ЦК УРСР особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобовязана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивачем не доведено набуття відповідачем квартири АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобовязання третьої особи КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» скасувати реєстраційний запис в інвентаризаційних книгах про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та поновити запис про реєстрацію цієї квартири за попереднім власником ОСОБА_5; зобовязання третьої особи Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області видати спадкоємцям ОСОБА_5 оригінал правовстановлюючого документу на квартиру №6, розташовану в будинку №13 по вул. Карла Маркса в смт.Золочів Харківської області свідоцтво про право власності на житло, видане Фондом комунального майна при Золочівській районній раді народних депутатів від 25.07.1994 року №131-П, що було долучене до документів при посвідченні договору дарування квартири, посвідченого 14 листопада 1996 року по реєстру №3235, зазначені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на відсутність правових підстав для їх задоволення та відмову у задоволенні позову про визнання договору дарування неукладеним.

Позивач обґрунтовує зазначені вимоги положеннями ст.ст.19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», де зазначено, що за рішенням суду про повернення майна має бути здійснена державна реєстрація права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Отже, наведені норми передбачають порядок здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації, на підставі рішення суду про повернення майна, та не вимагають прийняття окремого рішення про зобовязання певних органів здійснення цих дій.

Крім того, статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору визначений ст. 35 ЦПК України і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обвязки щодо однієї із сторін. Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача, тому позовні вимоги до третіх осіб, які не є відповідачами у справі, не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання неукладеним нотаріально посвідчений 14 листопада 1996 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 дарування квартири АДРЕСА_1, зобовязати відповідача ОСОБА_2 повернути спадкоємцям померлої 02.11.2001 року ОСОБА_5 приватизовану квартиру АДРЕСА_1, як набуту без достатньої правової підстави, зобовязання КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» скасувати реєстраційний запис в інвентаризаційних книгах про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та поновити запис про реєстрацію цієї квартири за попереднім власником ОСОБА_5, зобовязання третьої особи Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області видати спадкоємцям ОСОБА_5 оригінал правовстановлюючого документу на квартиру №6, розташовану в будинку №13 по вул. Карла Маркса в смт.Золочів Харківської області свідоцтво про право власності на житло, видане Фондом комунального майна при Золочівській районній раді народних депутатів від 25.07.1994 року №131-П, що було долучене до документів при посвідченні договору дарування квартири, посвідченого 14 листопада 1996 року по реєстру №3235 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 128, 153, 243, 469 ЦК УРСР, ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області, КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» про визнання договору дарування квартири неукладеним, повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя О. В.Чернова