Справа № 381/241/17 Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/3147/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 21.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 8 червня 2016 року вона дала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 000 дол. США, про що була складена розписка. Відповідач зобов'язалася повертати кошти щомісячно по 100 дол. США починаючи з 10 липня 2016 року до 10 квітня 2017 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов`язань, позивач просила стягнути з неї на свою користь 27 491 грн. боргу, що за курсом НБУ станом на дату пред'явлення позову еквівалентно 1 000 дол. США, та понесені судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 27 491 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач, через представника за довіреністю ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не долучено до позову самого договору позики, на який вона посилається, а в наданій розписці відсутні умови отримання відповідачем в борг грошових коштів та факт передачі грошей. Крім того, відповідач повідомляє про порушення позивачем її прав під час перебування у трудових відносинах.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення суми боргу частинами за договором позики.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, особливість реальних договорів зазначена і в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

З наведеного слідує, що на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачу розписку про позичені гроші. Така форма надана договору за бажанням сторін.

ОСОБА_3 надала суду розписку, згідно якої 8 червня 2016 року ОСОБА_2 для власних потреб взяла у неї в борг 1 000 дол. США, із зобов'язанням повертати щомісячно зазначену суму по 100 дол. США протягом десяти місяців починаючи з 10 липня 2016 року до 10 квітня 2017 року.

Таким чином наявна в матеріалах справи розписка на підтвердження укладеного договору позики, містить зобов'язання відповідача повернути позивачу визначену суму грошей, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України і є належним доказом укладення між сторонами позики вищевказаної грошової суми.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що у визначені в договорі строки відповідач грошові кошти не повертала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час укладення договору позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики і що складання позичальником розписки або іншого документу, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми є правом, а не обов`язком сторін договору позики і відсутність такого документу за наявності письмового договору позики не є безумовною підставою для висновку про безгрошовість договору позики.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на викладене, доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять договору позики, а в наданій розписці відсутні умови отримання відповідачем в борг грошових коштів та факт передачі грошей, не заслуговують на увагу як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. При цьому, посилання відповідача про порушення її трудових прав взагалі не стосуються предмета спору про стягнення боргу.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, та самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи, дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення боргу за договором позики, а тому з неї на користь позивача підлягають до стягнення грошові кошти в сумі, яка дорівнює загальному розміру зобов'язання, а саме 27 491 грн., що на день пред'явлення позову за офіційним курсом НБУ становило 1 000 дол. США.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження відповідачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, то згідно із вимогами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути 704,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

Л.П. Сушко