У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Либідь», про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2005 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Либідь» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого товариство отримало кредит в сумі 721 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 9 липня 2010 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ТОВ «Либідь» зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ТОВ «Либідь» зобов'язання не виконувало і рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11 жовтня 2013 року стягнено з ТОВ «Либідь» на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 562 382,91 грн, що еквівалентно 195 468,90 доларів США.

26 червня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року і за забезпечувальним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал»

З огляду на зазначене, ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 1 658 348,16 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2016 року рішення Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 18 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 658 348,16 грн з яких: 1 562 382, 91 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 89 619,67 грн - проценти за користування кредитом, 5 000 грн - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту, 1 206,04 грн - пеня, 136,48 грн - пеня за простроченими процентами та 3,06 грн - пеня за простроченою комісєю за адміністрування кредиту.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» заборгованості за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року, як з поручителя.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2005 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Либідь» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого товариство отримало кредит в сумі 721 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2013 року.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11 жовтня 2013 року стягнено з ТОВ «Либідь» на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 562 382,91 грн, що еквівалентно 195 468,90 доларів США.

26 червня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року і за забезпечувальним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал».

Також судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» в обґрунтування позову надало договір поруки від 9 липня 2010 року, сторонами якого є ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ТОВ «Либідь» зобов'язань за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що договір поруки від 9 липня 2010 року вона не укладала і не підписувала.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1832/18343/1532 від 1 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_3 у розділі «Реквізити і підписи сторін» «поручитель» у договорі поруки від 9 липня 2010 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановивши, що підпис у договорі поруки від 9 липня 2010 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1832/18343/1532 від 1 грудня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач спірний договір не укладав. Доказів, які б спростовували висновок судово-почеркознавчої експертизи від 1 грудня 2015 року, позивач суду не надав.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2016 року скасувати, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко