Справа № 307/1915/17
Провадження № 2/307/1179/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа - орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до ОСОБА_2, де третя особа - орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 7 жовтня 2008 року. В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спочатку вони жили як всі, старалися будувати сім'ю, ростили разом дитину, придбали квартиру. Однак, з часом, вони перестали розуміти один одного і сімейне життя почалось складатись зовсім не так як хотілося. Уже майже два роки вони проживають окремо і кожен з них живе своїм життям. Шлюб між ними розірвано, а донька залишилася на її утриманні. Дитина підростає і з кожним днем її потреби в матеріальному забезпеченні стають більшими, а тому вона вимушена виїжджати на заробітки. На даний час вона має можливість, хоча б на місяць, відвезти доньку на відпочинок за кордон, побачити іншу країну та щоб донька ненадовго побула з нею, а не лише з бабусею, чим самим вона б мала можливість надати більше часу рідній дитині. Вона виготовила для доньки дитячий закордонний паспорт, однак батько дитини відмовляється надати згоду на виїзд дитини разом з нею за кордон.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд надати їй дозвіл без згоди батька ОСОБА_2 на виїзд в її супроводі за кордон неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Чеську Республіку, на період шкільних канікул. Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та зазначив, що позивачкою не конкретизовано період виїзду за кордон неповнолітньої доньки відповідача ОСОБА_6, а саме - під час зимових чи літніх канікул.

Представник органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач ОСОБА_2 і яка перебуває на утриманні і вихованні позивачки ОСОБА_1, яка є її матір»ю, що підтверджується свідоцтвом про народження неповнолітньої ОСОБА_3, (а.с.4).

Згідно висновку органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації від 2 жовтня 2017 року №310 вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасові виїзди малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон на відпочинок та оздоровлення, в період шкільних канікул без згоди батька ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1. (а.с.42).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я, гарантуються Конституцією України (ст.ст. 33, 49).

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно ч.1 ст.4 вказаного Закону оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, також у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка має намір забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини за кордоном, однак згоди на виїзд за кордон неповнолітньої відповідач не надає.

Беручи до уваги, що батьком дитини ОСОБА_2 не наведено поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за кордон, представником позивачки в судовому засіданні доведено, що позивачка має намір повезти неповнолітню доньку ОСОБА_3 в період шкільних канікул на відпочинок за кордон в Чеську Республіку, враховуючи, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавлять батька дитини ОСОБА_2 можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. суд вважає, що в інтересах дитини позов слід задовольнити частково та дозволити разовий тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Красна, Тячівського району, Закарпатської області, України, за кордон, в Чеську Республіку, в період шкільних канікул, в період з дня набрання даного рішення суду законної сили по 28 лютого 2018 року включно, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки с. Красна, Тячівського району, Закарпатської області, України, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, а в решті позову відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, ст.ст. 141. 154, 155 СК України, ст.313 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Дозволити разовий тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Красна, Тячівського району, Закарпатської області, України, за кордон, в Чеську Республіку, в період шкільних канікул, в період з дня набрання даного рішення суду законної сили по 28 лютого 2018 року включно, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки с. Красна, Тячівського району, Закарпатської області, України, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко