Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/291/17

Провадження № 2/300/122/2017

10.05.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Вотьканича В.А., за участю: секретаря судового засідання Іванової Н.Я.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Абдурагімової - ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановив:

У квітні 2017 позивач звернувся до суду із позовом до Абдурагімової -ОСОБА_2, у якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 22.09.2015 року, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою погіршились відносини, вони не підтримують шлюбних стосунків, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе, від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, майновий спір відсутній.

Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому відділом РАЦСу Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ, виданим 22 вересня 2015 року відділом РАЦСу Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 34.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб».

Як положеннями ст. 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, сторони наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Керуючись ст.ст. 110, 112 СК України, ст. 10 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 130, 174, 215 ЦПК України суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Абдурагімової - ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 22.09.2015 року між ОСОБА_1 та Абдурагімовою - ОСОБА_2 відділом реєстрації актів цивільного стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 34 - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні протягом того ж часу з дня отримання копії рішення..

Головуючий В.А. Вотьканич