Справа № 639/3133/17
Провадження № 2/639/1532/17
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Ломоносова, буд. 28 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним з них без виділу в натурі право власності на 19/200 частин вищезазначеного житлового будинку.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01.07.1989 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб.

В 1990 році подружжя переїхало проживати в домоволодіння тітки позивача по вул. Ломоносова, буд. 28 в м. Харкові.

26.03.1999 року сусід по домоволодінню ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 належні йому на праві власності 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Ломоносова, 28 в м. Харкові.

В 2003 році подружжя за спільні кошти та території домоволодіння побудували капітальне газифіковане приміщення під літню кухню, гараж та сарай, загальною площею 120 кв.м.

З 2010 року відповідач з сімєю не проживає, ніяких стосунків не підтримує.

З моменту укладання договору дарування на імя відповідача вартість його частки в домоволодінні значно зросла за рахунок побудованого приміщення літ. «О».

На підставі звіту оціночної вартості про визначення ринкової вартості нерухомого майна - нежитлового приміщення літ. «О», яке знаходиться на території домоволодіння оціночна вартість становить 185 255 грн.

Ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями, відповідно до даного звіту, складає 669 161 грн., отже вартість 19/100 частин становить 127 141 грн.

Позивач зазначає, що вартість 19/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за рахунок нежитлового приміщення літ. «О», зросла майже в два рази.

Отже, у відповідності до вимог ст. 62 СК України спірне майно може бути за рішення суду визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 13.06.2017 року, в судовому засіданні позов підтримала просила суд його задовольнити та дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 60 ЦПК України.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 липня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. ( а.с. 6)

Згідно договору дарування від 26 березня 1999 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Ломоносова, буд. 28.

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. ( а.с. 8-10)

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх загальною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування ( п. 2 ч.1 ст. 57 СК України).

Таким чином, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

Отже, 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Ломоносова, буд. 28, які відповідач ОСОБА_2 прийняв у дар, є його особистою власністю.

В судовому засіданні представник позивача зазначила про те, що подружжям під час шлюбу на території домоволодіння № 28 по вул. Ломоносова в м. Харкові було побудовано газифіковане нежитлове приміщення літ. «О», загальною площею 120 кв.м, у звязку з чим вартість частки майна, яке належить відповідачу, значно збільшилася.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові рада від 04.05.2005 року №31-10, ОСОБА_2 дозволено побудувати літню кухню-сарай-гараж одним блоком розміром 13,5 х 10,5 м по вул. Ломоносова, 28. Будівельні роботи виконати згідно з санітарними та будівельними нормами. Зобовязано ОСОБА_2 після закінчення будівельних робіт внести зміни до технічної документації МБТІ. (а.с. 33)

З технічного паспорту на житловий будинок №28 по вул. Ломоносова в м. Харкові вбачається, що літня кухня, майстерня літ. «О», 2003 року забудови, узаконена на підставі рішення Жовтневої районної у місті Харкові рада №31-10 від 04.05.2005 року. ( а.с. 12- 18)

Отже, в судовому засіданні було безспірно встановлено, що в період шлюбу подружжям ОСОБА_2 була побудована надвірна будівля, а саме літня кухня-майстерня літ. «О».

Суд може визнати майно дружини (чоловіка) обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при визначенні часток подружжя в даному майні враховується вартість майна, що належало одному з подружжя в порядку ст. 57 СК України. Рівність часток подружжя у даному випадку, застосовується лише до вартості майна, яке істотно збільшилося внаслідок умов, передбачених цим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна нежитлового приміщення літ. «О», яке знаходиться на території житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ломоносова, 28, вартість обєкту на час оцінки складає 185 255 грн. ( а.с. 27-32)

Звітом про визначення ринкової вартості нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою м. Харків, вул. Ломоносова, 28 від 16.05.2017 року, вартість обєкту складає 669 161 грн. ( а.с. 48-53)

Пунктом 23 ППВСУ від 21.12.2007. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015р. № 6-38цс15), належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-211цс14, зазначено, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбанні (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 пояснила, що оскільки надвірна будівля літ. «О» була побудована під час шлюбу подружжям ОСОБА_1, та у звязку з її будуванням значно збільшилася вартість 19/100 частин домоволодіння, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, спірна частина є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме що вартість спірного майна, яке було особистою власністю відповідача ОСОБА_2, істотно збільшилася за рахунок трудових та грошових затрат подружжя.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що у разі наявності у позивача відповідних доказів того, що вона приймала участь у будівництві надвірної будівлі літ. «О», що розташована на території домоволодіння №28 по вул. Ломоносова в м. Харкові, остання має право предявляти вимоги щодо отримання грошової компенсації її частки витрат на вказане будівництво.

Оскільки суд відмовляє у задоволені позову ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати вважаються понесеними за рахунок позивача.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказаним пунктом також розяснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, враховуючи те, що у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, суд не знаходить підстав для подальшої потреби в забезпеченні позову, а тому вважає, що існують підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.05.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 58-60, 88, 114, 154, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 18, 57, 60, 69-71 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті по цивільній справі № 639/3133/17 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.05.2017 року щодо оголошення заборони відчуження 19/100 частки житлового будинку № 28 з надвірними будівлями по вул. Ломаносова у м. Харкові, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), реєстраційний номер майна: 22504319.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович