Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» про визнання протиправними, скасування наказів про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 червня 2010 року він був прийнятий на посаду заступника директора з питань капітального будівництва дочірньої компанії «Укртрансгаз» Управління магістральних газопроводів «Черкситрансгаз», яка в подальшому була реорганізована шляхом перетворення у ПАТ «Укртрансгаз».

28 березня 2013 року позивача переведено на посаду заступника директора з капітального будівництва і матеріально-технічного забезпечення філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз».

11 травня 2016 року позивачу було вручено попередження про звільнення у зв'язку зі зміною штатного розпису та виведення з 01 травня 2016 року посади заступника директора з капітального будівництва і матеріально-технічного постачання філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» і запропоновано перелік вакантних посад станом на 10 травня 2016 року. У випадку відмови від вакантних посад, які будуть запропоновані, ОСОБА_4 попереджено про звільнення із займаної посади з 11 липня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з тим, що серед запропонованих позивачу посад не було рівнозначних його посаді, кваліфікації та досвіду, він відмовився від переведення. 17 травня 2016 року позивачу було запропоновано перелік посад, які виникли у ПАТ «Укртрансгаз» за період двомісячного строку, серед яких була посада директора філії «Агрогаз», з якою позивач погодився. Однак у переведенні на дану посаду позивачу було відмовлено у зв'язку з невідповідності вимогам його професії.

Наказами ПАТ «Укртрансгаз» від 15 липня 2016 року № 275-к та філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» від 15 липня 2016 року № 122-к ОСОБА_4 було звільнено з роботи з 15 липня 2016 року у зв'язку зі скороченням.

Позивач вважав, що неможливість його переведення на іншу роботу виникла з вини самого роботодавця, тому звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП не розповсюджується на даний випадок, оскільки позивач надав згоду на переведення на іншу посаду.

Крім того, з 07 до 29 липня 2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, тобто його було звільнено з роботи 15 липня 2016 року під час перебування на лікарняному, що суперечить чинному законодавству.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати протиправними та скасувати накази ПАТ «Укртрансгаз» від 15 липня 2016 року № 275-к та філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» від 15 липня 2016 року № 122-к про звільнення з посади заступника директора з капітального будівництва і матеріально-технічного постачання; поновити його на вищевказаній посаді; стягнути із філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 30 970 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 08 червня 2010 року було прийнято на посаду заступника директора з питань капітального будівництва дочірньої компанії «Укртрансгаз» Управління магістральних газопроводів «Черкситрансгаз», яка в подальшому була реорганізована шляхом перетворення у ПАТ «Укртрансгаз»; 28 березня 2013 року ОСОБА_4 переведено на посаду заступника директора з капітального будівництва і матеріально-технічного забезпечення філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз».

У зв'язку зі змінами штатного розпису ОСОБА_4 повідомлено про звільнення із займаної посади з 11 липня 2016 року.

За відсутності роботи за відповідною професією (спеціальністю) та враховуючи наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_4 було звільнено з роботи з 15 липня 2016 року у зв'язку зі скороченням.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося відповідно до положень ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, тому позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

При цьому судом правильно застосовано правову позицію Верховного Суду України, наведену у справах № № 6-40цс15, 6-3048цс15, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Посилання ОСОБА_4 про те, що він погодився працювати на посаді директора філії «Агрогаз», однак відповідач йому в цьому відмовив, суд не взяв до уваги, оскільки останнім було доведено неможливість переведення позивача у зв'язку з його невідповідністю вимогам щодо цієї посади.

Щодо звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, наказами ПАТ «Укртрансгаз» від 13 вересня 2016 року № 349-к та філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» від 13 вересня 2016 року № 162-к внесено зміни до наказів від 15 липня 2016 року № 275-к та від 15 липня 2016 року № 122-к відповідно, та змінено дату звільнення ОСОБА_4 з 15 липня 2016 року на 01 серпня 2016 року. При цьому лікарняний листок оплачено 15 вересня 2016 року за рахунок відповідача в сумі 2 486 грн 67 коп. та 23 вересня 2016 року за рахунок фонду соціального страхування в сумі 5 371 грн 31 коп.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко