РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16209/16-ц

пр. № 2/759/1643/17

19 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 2400 грн. 00 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 24.09.2012 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №011154, згідно якого позивач прийняв на себе обов'язок передати у власність відповідача косметичні засоби, а відповідач прийняла на себе зобов'язання оплатити товар на умовах визначених договором, проте відповідач решту ціни товару у розмірі 2400 грн. 00 коп. не оплатила з приводу чого позивачем неодноразово надсилалося на адресу відповідача листи з вимогою сплатити борг, однак відповідач на письмові вимоги про сплату боргу не реагувала, а тому станом на 01.07.2016 відповідачем не погашена заборгованість у розмірі 2400 грн. 00 коп.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву про слухання справи у відсудність його, а також його представника по справі (а.с. 71).

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подавши через канцелярію суду заяву від 23.02.2017 в якій просила розглядати справу у її відсутності у минулому судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності (а.с. 70).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24.09.2012 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №011154, згідно якого позивач прийняв на себе обов'язок передати у власність відповідача косметичні засоби, а відповідач прийняла на себе зобов'язання оплатити товар на умовах визначених договором (а.с. 4-6).

На виконання умов договору відповідач скористалася безкоштовною процедурою у застосуванні товару на предмет його сприйняття та ефективності, та на підставі акту прийому-передачі товару №01154 від 24.09.2012 позивач передав у власність відповідачу косметичні засоби Aqua Mineral на загальну суму 7040 грн. 00 коп., а саме: у відповідності до п. 5.1.1. Договору відповідач сплатила аванс у розмірі 1040 грн. 00 коп.; 26.10.2012 відповідач сплатила 1000 грн. 00 коп.; 03.01.2013 відповідач сплатила 800 грн. 00 коп.; 31.01.2013 відповідач сплатила 800 грн. 00 коп.; 23.04.2013 відповідач сплатила 1000 грн. 00 коп. (а.с. 7, 8, 10, 12, 15).

Позивачем надсилалися 25.12.2012, 11.01.2013, 26.03.2013, 15.04.2013 та 14.12.2015 листи з вимогою сплати борг (а.с. 9, 11, 13, 14, 16).

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що відповідачем останній платіж було сплачено 23.04.2013.

Згідно п.5.1.2. договору купівлі-продажу покупець здійснює останній платіж до 25 числа кожного місяця, а тому встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права 25.05.2013.

Встановлено, що позивач звернувся із аналогічним позовом до Солом'янського районного суду м. Києва у грудні 2015 р., який ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.01.2016 було повернено за підсудністю (а.с. 17).

Проте, із зазначеним позовом до Святошинського районного суду м. Києва, позивач звернувся згідного поштового штемпеля 22.11.2016, а до суду позовна заява надійшла 24.11.2016, тобто на момент звернення до суду в порядку позовного провадження минуло 5 місяців та 27 днів, що перевищує загаьнйи строк позовної давності (а.с. 1, 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Заяви з боку представника позивача щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності не надходило.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», вимогами ст. ст. 256, 257, 261, ч. 5 ст. 267, 525, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: