Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2040/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Бодопрост М.М.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 09 вересня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 5800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконала. Станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 62091 грн. 34 коп., з яких: заборгованість за кредитом 5793 грн. 97 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 49664 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією 3200 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2932 грн. 92 коп.

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 62091 грн. 34 коп. та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору,тому в межах заявлених вимог позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що банком надано належні та допустимі докази по справі, а також розрахунок заборгованості в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Підписуючи заяву, відповідач запевнив, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та згоден з ним. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тобто є доведеним як факт укладання договору, так і факт отримання грошових коштів.

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи і зобовязання за кредитним договором між сторонами не виникли, доказів отримання ОСОБА_2 кредитної картки банком не надано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач зазначав, що на підставі анкети-заяви відповідач отримав в банку кредит, заборгованість за яким станом на 31 січня 2017 року становить 62091 грн. 34 коп., яка складається з :

тіла кредиту 5793 грн. 97 коп.,

процентів за користування кредитом 49664 грн. 45 коп.,

пені та комісії 3200 грн.,

штрафу (фіксована частина) 500 грн.,

штрафу (процентна складова) 2932 грн. 92 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, які були надані представником позивача, не можна вважати договором, оскільки на наданих суду Умовах та Правилах не міститься жодної інформації, що саме з ними погодився відповідач, при підписанні заяви на отримання кредиту, а також в них відсутні підписи про те, що відповідач ознайомлений саме з цими умовами.

Такий висновок відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження укладання кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви від 09 вересня 2013 року про долучення до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг, проте в цій заяві у відповідному розділі відповідачем не зазначено, яку ж саме картку «Універсальну», «Голд», «Пенсійну» тощо бажає оформити відповідач після ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не зазначено також про бажаний кредитний ліміт (а.с.4).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання сторонами у справі кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, тому відповідно до ч.1 ст. 58, ч.2 ст.59 ЦПК України сама по собі анкета-заява не є належним доказом підтвердження факту надання відповідачу грошової суми як кредиту.

В анкеті-заяві від 09 вересня 2013 року відповідач лише зазначив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому бажання оформити на своє імя платіжну картку кредитка «Універсальна» із кредитним лімітом 5800 грн. відповідач не висловив (а.с.4), а зазначені ОСОБА_3 та Правила не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_3 є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці ОСОБА_3 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Також не підписана відповідачем ОСОБА_4 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій відображено процентну ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір та порядок нарахування неустойки (а.с.5-6).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заява-анкета позичальника без підписання відповідачем ОСОБА_4 про умови кредитування не є підтвердженням кредитного договору між сторонами.ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг, які теж не підписані відповідачем, не містять відомостей щодо розміру процентної ставки та розміру неустойки за порушення умов договору.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Правильним також є висновок суду про відсутність в справі доказів щодо отримання відповідачем кредитної картки. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують. Не надані такі докази і в засідання апеляційного суду.

Розрахунок заборгованості за договором від 31 січня 2017 року (а.с.3) та виписка з особового рахунку (а.с.109-115) не є належним доказом кредитних правовідносин між сторонами, оскільки банком не надано жодних первинних бухгалтерських документів щодо отримання відповідачем кредитної картки саме на умовах, за якими розраховано заборгованість.

При доведеності отримання відповідачем кредитної картки позивач не позбавлений можливості подати позов про повернення отриманих коштів з інших правових підстав.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_5