Справа №592/3949/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1395/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, вихідної допомоги при звільненні з роботи та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на свою користь: заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 29364,82 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в розмірі 13715,52 грн.; вихідну допомогу в розмірі 24093,43 грн.; грошові кошти за затримку розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 26394,88 грн.; вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем та 16.03.2017 року був звільнений з роботи згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні два місяці, згідно статті 44 КЗпП України. Крім того, з вини роботодавця він не в повному обсязі використав дні щорічних відпусток за 2014 - 2017 роки. Відповідач не виплатив в день звільнення всіх належних йому сум, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.07.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 29364,82 грн., грошову компенсацію у сумі 13715,52 грн. за невикористані дні щорічних відпусток, вихідну допомогу у розмірі 24093,43 грн., грошові кошти у сумі 26394,88 грн. за затримку розрахунку при звільненні з підприємства, витрати на правову допомогу у сумі 1280,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми 18126,90 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції невірно визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не врахував, що в товаристві встановлений режим неповного робочого тижня з робочими днями: понеділок, вівторок, середа та стягнув середній заробіток за неробочі дні.

В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується.

В судове засідання представник відповідача не зявився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представники позивача проти скарги заперечили та просили рішення залишити без змін, заявивши клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та витрат його представника, повязаних з явкою до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення ОСОБА_3 відповідачем не було здійснено виплату позивачу всіх належних йому від підприємства сум, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.03.2017 року по 20.06.2017 року, заявлений позивачем.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду через неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається із цивільної справи, що до 16.03.2017 року ОСОБА_3 працював на посаді начальника бюро планово-диспетчерського управління ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання».

16.03.2017 року його було звільнено з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» із займаної посади за власним бажанням у звязку невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні два місяці, згідно з ст. 44 КЗпП України (а.с. 16 - 22).

В день звільнення позивач працював, але відповідач не виплатив всіх належних йому сум і, як вбачається з довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 10.07.2017 року №16-07/722, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 становить 55949,46 грн. (за вирахуванням податків і зборів), в тому числі: сума нарахованої вихідної допомоги без вирахування податків і зборів 24093,43 грн.; компенсація за невикористану відпустку без вирахування податків і зборів 13715,52 грн. (а.с. 72), яка до цього часу залишається не виплаченою.

Факт невиплати ОСОБА_3 всіх належних сум в день його звільнення відповідачем не оспорюється.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У звязку з тим, що в день звільнення позивач працював, за приписами ч. 1 ст. 116 КЗпП відповідач повинен був провести з позивачем розрахунок в день його звільнення.

Проте такого розрахунку проведено не було та, як підтвердили представники позивача на даний час заборгованість перед позивачем по виплаті усіх належних йому сум не погашена.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для їх задоволення, проте, визначаючи розмір такої суми, суд першої інстанції не врахував існуючий на підприємстві режим неповного робочого тижня, з яким позивач був ознайомлений, та факт не проведення підприємством розрахунку з позивачем на час вирішення спору по суті.

Так, наказом від 21.03.2014 року №75 з 26.05.2014 року для усіх працівників підприємства встановлено неповну робочу неділю з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень - робочі дні: понеділок, вівторок, середа, період неповного робочого тижня 24 години. Керівникам самостійних структурних підрозділів ПАТ по узгодженню з функціональними директорами особовими наказами, при наявності згоди працівників, можуть встановлювати робочі дні, відмінні від вказаних в п.1 цього наказу із збереженням тривалого неповного робочого тижня 24 години; пятиденний робочий тиждень з неповним робочим днем, із збереженням загального тривалого тижня 24 години. Оплата праці робітникам ПАТ проводити пропорційно відпрацьованому часу (а.с. 47).

Надані місцевому суду накази директора підприємства за жовтень 2016 р. - березень 2017 р. щодо встановлення повного робочого тижня для працюючих працівників згідно додатку №1, куди було внесено ОСОБА_3, як начальника бюро. Ці документи доводять, що за часи роботи позивачу дійсно щомісячно встановлювався режим роботи на поточний місяць, в т.ч. і на березень 2017 р. з повним робочим тижнем.

Оскільки наказом від №2233/ок від 10.03.2017 р. позивачу у березні місяці цього року було встановлено пятиденний режим роботи на тиждень, колегія суддів визнає, що робочі дні, які припадають на період затримки розрахунку з 17 по 31 у березні місяці, становлять 11 робочих днів (17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31).

Отже, на час ухвалення судом першої інстанції рішення 11 липня робочий час з 17 березня по 11 липня 2017 року складає 50 днів, а не 45 днів як зазначено в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги проте, що розрахунок робочого часу позивача у квітні-липні місяцях слід розраховувати за режимом неповної робочого часу відповідно до наказу №75 від 21.03.2014р. колегія суддів визнає обґрунтованими і такими, що дають підстави для зміни оскарженого рішення та зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 11.07.17 р.: 402,82 грн. х 50 днів = 20141 грн., який підлягає стягненню на користь позивача через не виплату суми розрахунку в день його звільнення.

Стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по 20.06.2017р., місцевий суд не взяв до уваги розяснень наведений у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини.

За наведених обставин, колегія суддів не вважає зміну позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку викладену у письмовій заяві від 09.06.2017р., де позивачем приведено свій розрахунок цієї вимоги станом на останнє судове засідання, як він вважав, призначене на 20.06.2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, через затримку розрахунку, у період починаючи з наступного дня після звільнення позивача з роботи до дня ухвалення судом першої інстанції рішення, завеликий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 26394,88 грн., стягнутий місцевим судом середній заробіток за період затримки розрахунку слід зменшити до 20141,00 грн. без урахування податків та обовязкових утримань із заробітної плати.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то з позивача на користь товариства слід стягнути фактично понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 630,00 грн. ОСОБА_1 і позивач заявив про відшкодування понесених витрат на правову допомогу: витрат, повязаних з представництвом його інтересів в судовому засіданні апеляційного суду у розмірі 500,00 грн.( яке тривало біля 30хв. з 9 год. 42 хв. по 10 год. 11 хв. і тому вартість з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб склала 309,43 грн.(1600грн.х40%:60хв.х29хв.), та витрат повязаних з явкою представника до суду в сумі 194,02 грн.

Щодо відшкодування добових у розмірі 400,00 грн., колегія визнає ці вимоги такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до постанови КМУ від 02.02.2011 р. № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» розмір добових витрат складає 60,00 грн. на добу і ці витрати підлягають врахуванню при компенсації суми фактично понесених витрат позивачем, оплачених представникові як оплата за надання юридичних послуг за участь в судовому засіданні та проїзд до міста Суми в розмірі 623,45 грн. (302,43грн. +120грн.+194,02грн.)

Отже, враховуючи розмір компенсаційної виплати товариству за подання апеляційної скарги в сумі 630грн. та фактично понесені позивачем витрати за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 694,02грн., колегія суддів визнає за можливе вирішити питання відшкодування сторонам судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України шляхом зарахування однорідних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми 11 липня 2017 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити та ухвали нове рішення в цій частині.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20141,00 (двадцять тисяч сто сорок одна) гривня з утриманням всіх податків та інших обовязкових платежів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді :