Справа № 383/1107/16-ц Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2017 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючої судді Адаменко І.М.,
при секретарі Одінцовій Н.Г.,
представника позивача адвоката ОСОБА_1,
представників відповідача ОСОБА_2, та адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 та державного реєстратора - приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди на одну і ту саму земельну ділянку,-
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що спірний договір позивач не підписував, а тому він укладений за відсутності на те волевиявлення позивача, у звязку з чим порушуються його права як власника земельної ділянки, вказаний договір було укладено з грубими порушенням чинного законодавства під час дії чинного першого договору оренди землі, який не розірвано та не визнано недійсним. По факту підроблення підпису за його заявою було порушено 06.05.2016 року кримінальне провадження, досудове розслідування у якому ще не закінчено та у рамках якого 21.07.2016 року було проведено судово-почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що підпис на оскаржуваному договорі оренди землі у графі "Орендодавець" виконано не ним, тобто не ОСОБА_2, а іншою особою із наслідкванням його справжнього підпису.
Представники відповідача селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, наголосивши на тому, що судово-почеркознавча експертиза спірного договору оренди не призначалась за ухвалою суду по даній справі в звязку з чим висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної по кримінальному провадженні не може розцінюватись як висновок експерта. Крім того, не було надано саму книгу записів про державну реєстрацію договору оренди землі від 02 жовтня 2012 року, а тому існують сумніви в легітимності державної реєстрації.
Відповідач державний реєстратор - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином , від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши докази у їх сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
02 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір оренди землі строком на 49 років, за яким обєктом оренди є земельна ділянка, площею 6,8193 га, га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сугокліївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, належна позивачу на підставі Державного акту серії ЯК №937421. (а.с.11).
За вказаним договором ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 вказану земельну ділянку, що підтверджується копіями акту про визначення меж земельної ділянки в натурі та акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02.10.2012 року (а.с.12) та цього ж дня останні визначили межі земельної ділянки в натурі, що вбачається з відповідного акту від 02.10.2012 року ( а.с.13).
Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Зазначений договір не визнаний недійсним і не розірваний відповідно норм діючого законодавства. Таким чином, він дійсний на момент звернення позивача в суд з позовом.
Також вказані вище обставини підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі від 27.04.2016 року № К-71/0-68/19-16 ( а.с.25) від 03.10.2016 року №К-185/0-179/19-16 ( а.с.27), від 26.04.2017 року №91/106-17 (а.с.237), зі змісту яких вбачається, що вказаний договір зареєстровано у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Позивачем надано відомості про отримання ним від орендаря ОСОБА_6 орендної плати за 2012-2015 роки згідно договору оренди землі від 02.10.2012 року у розмірі встановленому договором, що підтверджується копіями заяв орендодавця від 06.12.2012 року та 08.12.2014 року (а.с.21-24).
Право оренди згідно вказаного договору оренди землі від 03 березня 2016 року зареєстровано 19 квітня 2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_8, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про інше речове право №14281711 (а.с.20).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).
Положеннями ч.1ст.16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Згідно із ч.1ст.202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
У відповідності до статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно дост.15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.
Згідност.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2ст.16 ЦК України та ч. 3 ст.152 ЗК України).
Укладенння договіру оренди землі під час дії чинного договору оренди тієї ж самої земельної ділянки суперечить закону та порушує права як власника землі так і орендаря за першим договором, оскільки одна і таж земельна ділянка не може бути передана в оренду одночасно різним орендарям, для їх самостійного одночасного використання окремо кожним орендарем в силу специфічності обєкту оренди (земельної ділянки) та способу користування нею.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що права позивача за умовами договору оренди землі від 02 жовтня 2012 року порушено відповідачем СФГ ОСОБА_2 та підлягають захисту судом шляхом визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2016 року.
Суд також звертає увагу, що частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема ч.3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203, 215 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Відтак, враховуючи те, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди землі від 03 березня 2016 року, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення та волі ОСОБА_2 на його укладення, а тому позов про визнання вищевказаного договору оренди землі недійсним з урахуванням всіх встановлених вище обставин справи є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 2 ЗаконуУкраїни від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобовязано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.
Оскільки судом встановлено, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки від 03 березня 2016 року, а державна реєстрація права оренди за цим договором проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому похідна вимога про скасування запису про його державну реєстрацію також підлягає задоволенню.
Посилання представників відповідача на те, що запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 19 жовтня 2012 року не є належним доказом проведення державної реєстрації договору, оскільки не надана книга, є необґрунтованими та безпідставними, так як спростовується листом Держгеокадастру від 26.04.2017 року №19/106-17 (а.с.237), а запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 19.07.2012 року відповідає затвердженій формі запису, що є Додатком до порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Всі доводи сторони відповідача спростовані висновками суду, а тому до уваги не приймаються.
З огляду на вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати з оплати судового збору в сумі 1102,42 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 638, 792 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст.ст. 13, 16, 18, 20 ЗУ «Про оренду землі», ст. ст. 8, 10, 11, 57-61, 64, 86, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1102 грн.42 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.М. Адаменко