Справа № 298/1008/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Чопського прикордонного загону на рішення Великоберезнянського районного суду від 23 січня 2017 року за позовом військової прокуратури Ужгородського гарнізону в інтересах адміністрації Державної прикордонної служби України та Чопського прикордонного загону до Великоберезнянської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та про визнання незаконним рішення органу державної влади та зобовязання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах адміністрації державної прикордонної служби України та Чопського прикордонного загону, звернувся у суд із позовами до Великоберезнянської РДА, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вересні 2016 р.

Просив визнати недійсним і скасувати розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації від 20.01.2006 р. № 9 про передачу у власність відповідачам (фізичним особам) земельних ділянок площею по 0.10 га для ведення особистого селянського господарства та зобовязати цих відповідачів звільнити земельні ділянки.

На обґрунтування зазначав, що надані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 земельні ділянки відносяться до земель оборони та входять до складу прикордонної смуги, яка перебуває під охороною Чопського прикордонного загону, а розташовані уздовж державного кордону України в районі Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, тобто перебувають у зоні облаштування й утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 06.12.2016 р. цивільні справи обєднані в одне провадження (т.2, а.с.32-35).

Рішенням цього ж суду від 23.01.2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Чопський прикордонний загін просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводить про незаконність рішення і порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що порушення, які є предметом спору, було виявлено лише 10.05.2016 р., у звязку з чим висновок суду першої інстанції про пропуск строків позовної давності є необґрунтованим. Одночасно зазначає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини щодо визнання незаконним розпорядження голови Великоберезнянської РДА № 9 від 20.01.2006 р.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу інші особи, які беруть у справі, не подали. У судовому засіданні представник прокуратури ОСОБА_7 підтримав скаргу Чопського прикордонного загону як обґрунтовану.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що своїм розпорядженням № 9 від 20.01.2006 р. «Про передачу земельних ділянок у власність в урочищі «За полосою» за межами населеного пункту с. Малий Березний» Великоберезнянська РДА в особі голови позбавила Чопський прикордонний загін права на відведення цих земельних ділянок у постійне користування для облаштування й утримання інженерних споруд відповідно до ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 115 ЗК України, ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» та п.1 постанови КМУ від 27.07.1998 р. за № 1147, однак відмовив у судовому захисті порушеного права через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про сплив позовної давності через його невідповідність обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги стосуються саме цього питання, а відповідно до вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Тобто, на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів (постанова ВСУ від 12.04.2017 р. у справі № 6-1852цс16).

Іншими словами, позаяк вимоги прокурора є похідними від вимог органу державної влади, права та інтереси якого він захищає, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор (постанова ВСУ від 13 травня 2015 р. у справі № 3-126гс15).

Відмовляючи у позові за пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що про порушення свого права позивачі дізналися ще в 2007 р., коли отримали технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право власності відповідачів на спірні земельні ділянки. Указана обставина підтверджується зазначеним на цій документації вх. № 207 від 21.01.2007 р., а доводи представника відповідачів адвоката ОСОБА_8, з приводу загальновідомого факту користування його довірителями переданими їм же у приватну власність земельними ділянками позивачами не спростовані. Про поновлення строку як пропущеного з поважних причин позивачі не клопотали.

Однак, на наявних у справі копіях титульних аркушів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності відповідачів (фізичних осіб) на земельні ділянки, значиться лише рукописом «Вх. № 294 від 20.01.07 р.» (т.1, а.с.6), «Вх. № 298 від 21.01.07 р.» (т.1, а.с.65), «Вх. № 296 від 21.01.07 р.» (т.1, а.с.119), «Вх. № 290 від 21.01.07 р.» (т.1, а.с.175), «Вх. № 293 від 21.01.07 р.», що не може слугувати належним і допустимим доказом у підтвердження факту отримання позивачами вказаної технічної документації, тобто твердження суду першої інстанції є припущенням, а згаданий у рішенні суду «вх. № 207 від 21.01.2007 р.» узагалі не значиться.

Натомість, Чопський прикордонний загін пояснив, що факт розподілу спірних земельних (за відповідними кадастровими номерами) було виявлено 10.05.2016 р. у ході моніторингу публічної кадастрової карти України і саме з цього моменту він довідався про порушення свого права, про що невідкладно (13.05.2016 р.) повідомив листом військову прокуратуру Ужгородського гарнізону. Окрім того, Великоберезнянська РДА жодним чином не інформувала та не погоджувала з ними питання розподілу будь-яких земельних ділянок.

Аналогічну позицію у спорі висловив представник прокуратури.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із твердженням Чопського прикордонного загону, яке не спростоване, та вважає, що строк позовної давності не пропущений, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності немає.

Оскільки висновок суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття головою Великоберезнянської РДА розпорядження № 9 від 20.01.2006 р. «Про передачу земельних ділянок у власність в урочищі «За полосою» за межами населеного пункту с. Малий Березний» не оскаржений і відповідно до вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, то колегія суддів вважає необхідним визнати це розпорядження недійсним (тобто, незаконним із моменту прийняття) і захистити порушене право держави в судовому порядку.

Однак, позов у частині зобовязання відповідачів звільнити земельні ділянки задоволенню не підлягає, оскільки згідно з наявними у справі документами та матеріалами спірні земельні ділянки на момент предявлення позову були обєднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0013, яка з 23.04.2013 р. належить на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «ВАТРА-ТЕР» м. Тернопіль (т.2, а.с.94-101).

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону задовольнити частково.

2.Рішення Великоберезнянського районного суду від 23 січня 2017 року скасувати.

3.Позов задовольнити частково.

4.Визнати недійсним розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 20 січня 2006 р. за № 9 «Про передачу земельних ділянок у власність в урочищі «За полосою» за межами населеного пункту с. Малий Березний» у частині щодо передачі у власність земельних ділянок площею по 0.10 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «За полосою» за межами населеного пункту с. Малий Березний громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

5.У решті позову відмовити.

6.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: