Справа № 712/7674/15-ц
Провадження № 2/712/625/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 23 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики щодо надання відповідачу грошових коштів у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США під 45 % річних. Даний договір позики був оформлений в простій письмовій формі, тобто письмовою розпискою позичальника, написаною ним власноручно.

Вказував, що він, як позикодавець має право на одержання відсотків. Заборгованість відповідача по відсоткам за період з 23 серпня 2014 року по 08 червня 2015 року складає 1087,05 євро (3000 євро х (45% річних/100%)/(360 днів х 290 днів (кількість днів прострочення)= 1087,05 євро; 1087,05 доларів США (3000 доларів США х (45% річних/100%)/(360 днів х 290 днів (кількість днів прострочення)= 1087,05 доларів США.

Крім того, позивач зазначив, що за прострочення сплати боргу за договором позики ним нараховано пеню з розрахунку подвійної ставки НБУ, яка складає 23 441,91 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США, суму процентів в розмірі 1087,05 євро та 1087,05 доларів США, та суму пені в розмірі 23 441,91 грн. та стягнути судові витрати в сумі 2057,24 грн.

Представник позивача в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти зазначення в резолютивній частині рішення суми боргу в гривневому еквіваленті.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. представник відповідача ОСОБА_4 скерував до суду свої заперечення проти позову, мотивуючи їх тим, що в позовні заяві представник позивача просить про стягнення грошових коштів в іноземній валюті, що суперечить законодавству України. Крім того, розписка від 23.08.2014 року не містить в собі умов отримання позичальником грошей саме в борг та зобовязання повернення ним саме певного розміру грошових коштів. Крім того, зазначив, що стороною позивача не було вчинено ніяких дій для мирного вирішення спору. Таким чином, вважають, що вказана розписка не є документом, що підтверджує боргове зобовязання, що є підставою для відмови у позові.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Представником позивача надано суду оригінал письмової розписки позичальника від 23 серпня 2008 року, у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я ОСОБА_2( громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) добровільно, та за власним бажанням особисто позичив на власні потреби у ОСОБА_1 (громадянина України), ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) грошові кошти у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США під 45 % річних, терміном до 01.03.2015р. На момент написання цієї розписки жодних претензій до позикодавця не маю. Ця розписка написана мною особисто, добровільно та за власним бажанням, після написання мною уважно прочитана, її зміст мені повністю зрозумілий, із написаним мною повністю погоджуюсь. Зміст цієї розписки відповідає дійсності. Дата написання розписки 23.08.2014 року. Підпис».

Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника ОСОБА_2

Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про продовження існування між позикодавцем та позичальником боргових зобов'язань.

Отже, посилання представника відповідача - ОСОБА_4 на те, що текст розписки не містить жодних істотних умов договору суд оцінює критично, оскільки дані твердження не відповідають дійсності.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення.

Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й письмова розписка відповідача свідчить про його укладення 23.08.2014 р. відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 і є документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договору позики, тому суд визнає її належним доказом по справі. За умовами даної угоди ОСОБА_2 одержав в борг від позивача на власні потреби грошові кошти у розмірі 3000 доларів США та 3000 євро.

На момент винесення рішення відповідачем не здійснено жодних платежів за вищевказаним договором позики.

Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Суд погоджується з розрахунком процентів наданих позивачем, відповідно до якого, розмір процентів за користування позикою за період з 23.08.2014 року по 08.06.2015 року становить: 3 000 дол. США *45% /100%/360*290= 1087,05 дол. США; 3 000 євро *45% /100%/360*290= 1087,05 євро, де 3000 - сума боргу, 290 кількість днів прострочення.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення пені за прострочене зобовязання в розмірі 23 441,91 грн. не підлягає до задоволення.

Неустойка (штраф, пеня) є правовим наслідком порушення виконання зобовязання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України та встановлюється договором або законом.

Питання стягнення неустойки також регулюється Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Відповідно до статті 1 зазначеного Закона платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки ставки Національного банку України, що діял у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, можливість нарахування та стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором позики, укладеним між сторонами, повинно бути погоджено сторонами в тексті розписки.

В даному випадку зі змісту розписки від 23.08.2014 року вбачається, що сторонами не було погоджено стягнення пені у випадку прострочення зобов`язання, тому вимога про її стягнення є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу за договором позики від 23.08.2014 року в розмірі 3000 дол. США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1-н долар 21,147 складає 63 441,00 грн. та 3000 євро, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1 євро 23,600 складає 70 800 грн. та нараховані проценти від суми боргу за період з 23.08.2014р. по 08.06.2015р. за користування позикою в розмірі 1087,05 доларів США( 22 987,85 грн.), 1087,05 євро. ( 25 654,38 грн.).

Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1828,68 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 174, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 610, 629, 1046-1049 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23.08.2014 року у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 134 241,00 грн. та проценти від суми боргу за період з 23.08.2014р. по 08.06.2015р. у розмірі 1087,05 євро та 1087,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 48 642,23 грн., а всього 182 883,23 грн. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят три гривні 23 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1828,68 грн.( одна тисяча вісімсот двадцять вісім гривень 68 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян