ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/826/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" грудня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарях Заболотній Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя особа: ПАТ „Страхова компанія „СКАЙД" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП,
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Відповідач не погоджується з розміром збитку, що визначений звітом про визначення вартості матеріального збитку.
Судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «СК «Скайд».
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Заяв та/або клопотань до суду не надходило.
Заслухавши позивача та його представника, відповідача дослідивши, письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
15.08.2015 року по вулиці Світлій в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-2104, номер державної реєстрації НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «SsangYong», номер державної реєстрації НОМЕР_2, під керуванням позивача.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2016 року ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 15.04.2016 р. постанову судді Дарницького районного суду м. Києва було залишено без змін. Позивач є власником транспортного засобу «SsangYong», який отримав механічні пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду (а.с.27).
Судом встановлено, що на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане.
Відповідно до висновку №801 від 03.12.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, виконаного судовим експертом ОСОБА_5 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «SsangYong» складає 151 859,03 грн. (а.с.15-19). За оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця позивач поніс витрати в сумі 1980,00 грн. (а.с.43).
При вирішенні вимог ОСОБА_3 суд керується положеннями цивільного законодавства, які регулюють як зобов'язання, що випливають із заподіяння шкоди (деліктні зобов'язання), так і договірні зобов'язання, які ґрунтуються на договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, відповідно до положень ст.1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч.2, ст.1187, ч.1, ст.1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст.1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та від 14 вересня 2016 р. у справі № 6-725цс16 іє обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст.360-7 ЦПК України.
З урахуванням встановлених обставин, вищевказаних положень цивільного закону та правової позиції Верховного Суду України суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди -151 859,03 грн., витрат на проведення оцінки на складення звіту про визначення вартості завданого матеріального збитку - 1980,00 грн.
На підтвердження моральної шкоди позивач зазначає, що йому спричинені моральні страждання. Він втратив спокій, у нього часто болить голова, підвищується артеріальний тиск, страждає безсонням.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка іі завдала, за наявності вини.
За змістом пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків тощо.
У зв'язку з тим, що судом встановлено спричинення матеріальної шкоди з вини відповідача, то з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.
Витрати на правову допомогу підлягають до стягнення в розмірі 1120,00 грн.
Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Виходячи зі змісту вказаних норм матеріального права та положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; вину завдавача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач, якщо він заперечує проти позову, - відсутність вини у завданні шкоди.
Позивачем не доведено, що кардіореабілітація є наслідком дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки рішення ухвалюється частково на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати, в розмірі 2 178, 39 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.23; 1166; 1167; 1187; 1188; 1192; 1194 ЦК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 151 859 грн. 03 коп. матеріальної шкоди, завданої ДТП, 5 000 грн. моральної шкоди, завданої ДТП, 1980 грн. витрат за експертні послуги, 1120 грн. витрат на правову допомогу, а всього 159 959 грн. 03 коп.
В задоволенні частини позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя особа: ПАТ „Страхова компанія „СКАЙД" про відшкодування 70 000 грн. моральної шкоди, завданої ДТП, 22 000 грн. витрат на лікування, 10 880 грн. витрат на правову допомогу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 640 грн. судового збору в частині задоволення позовних вимог немайнового характеру, 1 538 грн. 39 коп. судового збору в частині задоволення позовних вимог майнового характеру, а всього 2 178 грн. 39 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :