Справа № 466/3679/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/3037/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М.,Цяцяк Р.П.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представників апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_7 - ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу. Вважають що рішення є не законним та необґрунтованим.

Вказують що суд хибно дійшов до висновків, вважав доведеними обставини, які не встановлені жодним рішенням та не підтверджуються жодними наявними в матеріалах справи доказами. Також посилаються на те, що суд вийшов за межі позовних вимог дійшовши до висновку про відсутність підстав для застосування ст.. 234 ЦК України.

Просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 березня 2017 року, ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 суд першої інстанції прийшов до висновку, що на момент укладення оспорюваного договору, у ОСОБА_4 були всі правовстановлюючі документи на квартиру, відомості про неї були включені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому у продавця ОСОБА_4 були всі правові підстави на укладання спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Крім того, при посвідченні спірного договору нотаріусом отримано всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру та посвідчено договір з дотриманням вимог законодавства. Позивач не був стороною Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 19.09.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., а тому права останньої не підлягають захисту з використанням правового механізму, передбаченого статями 215, 216 ЦК України - визнання договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_10, як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер НОМЕР_1 від 30.03.1999р. на квартиру АДРЕСА_1. Як вбачається із даних ордера , житло було видане на склад сім»ї 5 осіб - ОСОБА_10, іі чоловік - ОСОБА_11, їх дочка - ОСОБА_4, зять ОСОБА_12 та внучка ОСОБА_13 подальшому, ОСОБА_10 просила вивести її з членів ЖБК №244 і передати повністю її пай дочці - ОСОБА_4 та рахувати дочку членом кооперативу замість неї. А ОСОБА_4 просила прийняти її в члени кооперативу замість матері ОСОБА_10.

Судом встановлено, що на загальних зборах членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було постановлено задовольнити вищезгадані заяви мешканців будинку про вихід із членів ЖБК і про вступ в члени ЖБК.

Так, ОСОБА_4 являлась членом ЖБК №244 міста Львова та їй належала в цьому кооперативі квартира АДРЕСА_1. Остання повністю внесла свій пайовий внесок за вказану квартиру.

Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. Даним розпорядження оформлено право приватної власності ОСОБА_4 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м. та видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія НОМЕР_2 /а.с. 9/

Окрім судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.09.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4, треті особи ЖБК № 244, ОСОБА_5, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 18.08.04р.; розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 865 від 18.08.04 р. в частині приватизації квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.09.14 р. відмовлено за безпідставністю. В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_4, ЖБК № 244 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю.

Окрім того при огляді спадкової справи №651 заведеної після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року заяви про прийняття спадщини подані ОСОБА_4 28.09.2006 року, ОСОБА_11 28.09.2006р.

Матеріалами спадкової справи також встановлено, що позивачка ОСОБА_7 заяву про прийняття спадщини подала лише 10.06.2014 року та спадкова маса складалась з грошових вкладів та 1/9 частини квартири АДРЕСА_2 в якій зазначенощо вона має намір прийняти спадщину на вказане спадкове майно та буде звертатися до суду за продовженням терміну для прийняття спадщини за законом, оскільки така була зареєстрована на день смерті у квартирі АДРЕСА_2 то 15 лютого 2016 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_10 на 1/3 частину на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від від 25.02.2016 року, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2015 року скасовано..квартири АДРЕСА_2 в частині позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_7 до Шевченківської РА ЛМР, ОСОБА_4, треті особи ЖБК №44, ОСОБА_5, ПН ЛМНО Коваленко А.А. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійним договору купівлі-продажу задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 18.08.2004 року Серія НОМЕР_3. Визнано недійсним та скасовано п.1.1. розпорядження Шевченківської адміністрації Львівської міської ради №865 від 18.08.2004 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1. У визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.09.2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною - відмовлено. У решті рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили. Тобто вимога про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 19 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною вже розглядалася судом першої та апеляційної інстанціях та у її задоволенні відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пункто 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено , що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом дійсним (оспорюваний правочин).

19 вересня 2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір купівлі - продажу квартири, згідно якого продавець ОСОБА_4 передала, а покупець ОСОБА_5 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1490.

Районний суд зробив висновок, що на момент укладення оспорюваного договору, у ОСОБА_4 були всі правовстановлюючі документи на квартиру, відомості про неї були включені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому у продавця ОСОБА_4 були всі правові підстави на укладання спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Крім того, при посвідченні спірного договору нотаріусом отримано всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру та посвідчено договір з дотриманням вимог законодавства з яким колегія суддів погоджується.

У п. 2 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 передбачено, що продаж вчинено за 572 827,00 грн., з яких 149 900,00 грн. Покупець сплатив Продавцю до підписання цього Договору, решта суми, а саме 422 973,00 Покупець зобов'язується сплатити Продавцю до двадцять п'ятого вересня дві тисячі чотирнадцятого року, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця. Згадані кошти були сплачені Покупцем на рахунок Продавця в межах строку визначеного Договором.

Окрім того на виконання згаданого правочину було передане майно (грошові кошти), що свідчить про намір сторін на створення правових наслідків обумовленим таким правочином.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Окрім цього, позивачем в своїй позовній заяві не наведено жодної правової підстави відповідно до вимог ЦК України для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 19.09.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. та і в суді апеляційної інстанції представники апелянта не зазначили і не довели правової підстави щодо визнання зазначеного правочину недійсним.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Колегія суддів вважає, що позивачем не наведено та не конкретизовано передбачених підстав 203,215 ЦПК України для визнання правочину недійсним.

За ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст.215 ЦК України.

Так відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог встановлених ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що районний суд відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 прийшов до правильного висновку, що на момент укладення оспорюваного договору, у ОСОБА_4 були всі правовстановлюючі документи на квартиру.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що районним судом у мотивувальній частині помилково зазначено норми права на які позивач не покликався у позові не можуть слугувати підставою для скасування рішення оскільки районний суд по суті правильно вирішив спір відмовивши в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу як необґрунтовану - відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді