Справа № 336/1525/17
Пр. № 2/336/1212/2017

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Пегушиній М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобовязання таким, що виконане,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання грошового зобовязання виконаним.

В позові зазначила, що 27 квітня 2010 року взяла у відповідача у борг грошові кошти в сумі 8000 євро строком на три роки з можливістю продовження строку користування вказаною сумою, а в 2013 році отримала від відповідача у позику ще 2000 євро, строк повернення яких сторони не визначили, зазначивши в борговій розписці необхідність їхнього повернення за вимогою відповідача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Запорізької області, з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 129381 грн. 60 коп. У Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження з виконання зазначеного рішення суду, яке 18 лютого 2016 року закінчено у звязку з фактичним виконанням боржником зобовязання. Оскільки в силу положень цивільного законодавства зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, просить визнати виконаним її зобовязання за договорами позики перед відповідачем, оскільки ОСОБА_3 не бажає цього визнавати і знову звернулась до суду з заявою про стягнення на її користь грошових коштів за вже виконаними зобовязаннями. Вказані обставини зумовили її звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення.

Відповідач пояснила, що вона не заперечує проти того, що отримані в позику грошові кошти повернені їй позивачем, а її звернення до суду з позовом після фактичного виконання рішення боржником мало на меті притягнення до відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2015 року, з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість у сумі 129381 грн. 60 коп. (а. с. 7-8). 18 лютого 2016 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області закінчено виконавче провадження за виконавчими листами на виконання згаданого рішення суду у звязку із сплатою заборгованості у повному обсязі (а. с. 9,10).

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, обєктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає ознак порушення прав та інтересів позивача в поведінці відповідача, яка не оспорює того, що зобовязання за договорами позики виконано позивачем в лютому 2016 року.

Як зазначають позивач в позовній заяві і її представник в судовому засіданні, подання цього позову зумовлено зверненням відповідача до суду з вимогами про покладення на позивача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, судовий розгляд якого увінчався ухваленням рішення суду від 09.06.2017 року про стягнення з позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання.

Таким чином, судом встановлено, що метою захисту права в цьому судовому розгляді позивач обрала припинення висування відповідачем майнових вимог, повязаних з правовідносинами, які виникли між сторонами у звязку з укладенням договорів позики.

Між тим в силу ст. 625 ЦК України, в русло якої були спрямовані вимоги кредитора ОСОБА_2, притягнення боржника до відповідальності за порушення грошового зобовязання не залежить від того, виконане зобовязання чи ні, а підставою для звернення до суду є прострочення виконання цього зобовязання.

Як зазначено судом, підставою для застосування судового захисту є порушення права, яке має бути реальним, а не призваним створити сприятливі обставини для реалізації інших прав та інтересів особи.

У звязку з викладеним суд доходить висновку, що право ОСОБА_4, виконання якою зобовязань з повернення грошових коштів за договорами позики не заперечує кредитор, не потребує захисту, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 598, 599 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 209 ч. 3, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива