ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3270/17
провадження № 2/753/3474/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"07" грудня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи: ОСОБА_4, служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 у неповнолітньому віці народила доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В березні 2013 року відповідач пішла з дому у невідомому напрямку, залишивши дитину біля дому саму. Увесь цей час участь у вихованні дитини приймають її тітка - позивач, ОСОБА_6 - бабуся, а також частково ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - прабабуся та прадідусь.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач народила сина - ОСОБА_9. Зі слів матері батьком дитини є ОСОБА_4, який визнав себе таким, про що внесений запис у свідоцтво про народження ОСОБА_9. Однак за результатами тесту ДНК виявилося, що ОСОБА_4 не є батьком дитини. Через рік після народження сина відповідач почала надовго зникати з дому разом з дитиною, вести аморальний спосіб життя. Мати надовго покидала сина з її слів у подруг, не забезпечувала йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не турбувалася про його виховання. Неодноразово викликали поліцію за місцем проживання, яка зареєструвала факти недбалого ставлення до дитини.
За цей час відповідач донькою не цікавилась, не приділяла їй уваги. Не спілкувалась з нею та не проявляла ініціативи у такому спілкуванні. Під час хвороби ОСОБА_5 та перебуванні у стаціонарі в січні 2017 року - мати не відвідувала дитину, не цікавилась станом її здоров'я та не оплачувала рахунки з медичних закладів.
31 січня 2017 року сина відповідача було вилучено у чужих людей без присутності матері органами опіки та піклування у присутності поліції.
В судовому засіданні позивач підтримала та просили задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила.
Третя особа ОСОБА_4 - просив позов задовольнити.
Представники третіх особи просили позов задовольнити, а також надали суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що з ОСОБА_3 у неповнолітньому віці народила доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В березні 2013 року відповідач пішла з дому у невідомому напрямку, залишивши дитину біля дому саму. Увесь цей час участь у вихованні дитини приймають іі тітка - позивач, ОСОБА_6 - бабуся, а також частково ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - прабабуся та прадідусь.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач народила сина - ОСОБА_9. Зі слів матері батьком дитини є ОСОБА_4, який визнав себе таким, про що внесений запис у свідоцтво про народження ОСОБА_9. Однак за результатами тесту ДНК виявилося, що ОСОБА_4 не є батьком дитини. Через рік після народження сина відповідач почала надовго зникати з дому разом з дитиною, вести аморальний спосіб життя. Мати надовго покидала сина у подруг, не забезпечувала йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не турбувалася про його виховання. Неодноразово викликали поліцію за місцем проживання, яка зареєструвала факти недбалого ставлення до дитини.
За цей час відповідач донькою не цікавилась, не приділяла їй уваги. Не спілкувалась з нею та не проявляла ініціативи у такому спілкуванні. Під час хвороби ОСОБА_5 та перебуванні у стаціонарі в січні 2017 року - мати не відвідувала дитину, не цікавилась станом її здоров'я та не оплачувала рахунки з медичних закладів.
31 січня 2017 року сина відповідача було вилучено у чужих людей без присутності матері органами опіки та піклування у присутності поліції.
Як вбачається із матеріалів справи, на даний час діти проживають разом з рідною тіткою ОСОБА_2, рідною бабусею ОСОБА_6 та рідним дядьком ОСОБА_10 та знаходяться на її утриманні.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.
А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.
Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 17.08.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітних дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що з діти проживають з рідною тіткою, рідним дядьком та бабусею. Мати не піклується про дітей, спілкується з ріднею дуже рідко виключно телефонним зв'язком. При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дітей встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан їх здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч.1ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я дитини, її матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього аліментних та зобов'язань матеріального характеру та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 155, 164, 165, 180, 182, ч. 1 ст. 192, 197 СК України, ст. ст. 10-11, 57-60, 169, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку м. Києва, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва та сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва.
Копію рішення направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві для внесення змін до актових записів про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за №531, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 15.02.2012 року, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, за №1013, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.03.2015 року, щодо позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_9.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Києва, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 на користь органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва та сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від всіх її доходів щомісяця на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 20.02.2017 року і до досягнення ними повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору в частині вимог немайнового характеру та 630 грн. витрат щодо поміщення оголошення в пресі.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :