25.10.2017 Справа № 469/859/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Вороненко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «ГРЕЙН-ЮГ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Тузлівською сільською радою 09.11.2001 року, належать дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,07 га. (5.87 га та 0.20 га) за межами населеного пункту в межах території Тузлівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. У листопаді 2011 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4, змінивши дошлюбне прізвище "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3" та 29 лютого 2012 року отримала паспорт на прізвище "ОСОБА_3".

З того часу позивачка перебувала за межами країни, періодично повертаючись до с.Тузли Березанського району Миколаївської області.

У серпні 2016 року позивачка надала довіреність своєму сину ОСОБА_1 для здійснення реєстрації її права на земельні ділянки в Державному реєстрі прав.

Під час здійснення дій на виконання наданого йому доручення представник позивачки дізнався, що існує договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 5.8759 га, від 23 березня 2015 року, який нібито був укладений ОСОБА_5 з ПП «ГРЕЙН-ЮГ» терміном на 10 років.

Посилаючись на те, що спірний договір було підписано від імені ОСОБА_5, яка вже мала паспорт на прізвище ОСОБА_4, іншою особою, яка не мала права на здійснення правочинів від її імені, на дошлюбне прізвище позивачки та на підставі неіснуючого паспорта, за відсутності волевиявлення виявлення власника, позивачка просила визнати недійсним вказаний договір оренди землі та витребувати у відповідача і повернути їй зазначену земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що позивачка була відсутня на території України у 2015 році, орендну плату не отримувала, так як це б означало її згоду з договором оренди.

Представник відповідача Вороненко Т.М. позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх недоведеність, та пояснила, що 19 червня 2013 року позивачка звернулася до відповідача з проханням оформити документи на земельну ділянку, бо не було державного акта і реєстрації земельної ділянки, видала для цього довіреність, надавши дані старого паспорта на ім"я ОСОБА_5 Після виготовлення всіх документів та реєстрації права власності на земельну ділянку на колишнє прізвище вона уклала договір і отримала орендну плату за 2015 рік. Про отримання орендної плати за 2016-2017 роки відповідачем неодноразово було повідомлено позивачку, після чого направлено кошти поштовим переказом.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, на підставі 21 сесії 23 скликання Тузлівської сільської ради народних депутатів від 02 червня 2001 року №3 ОСОБА_5 одержала державний акт серії МК № 1844 на право приватної власності на землю площею 6,07 га (у тому числі площею 5.87 га та 0.20 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тузлівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту(а.с.7).

23 березня 2015 року між ОСОБА_5 та ПП «ГРЕЙН-ЮГ» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,87 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 10 років, зареєстрований Реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області 02 квітня 2015 року(а.с.8-10).

Вказані обставини підтверджені також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.11-13).

Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого 29 лютого 2012 року, його видано на ім"я ОСОБА_3, яка 18.11.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4.(а.с.5).

Картка платника податків на ім"я ОСОБА_3 видана 12 травня 2017 року (а.с.6).

Разом з тим, як вбачається з копії довіреності, посвідченої секретарем Тузлівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 19 червня 2013 року, ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси у відділі Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області та Державній реєстраційній службі Березанського районного управління юстиції з питань реєстрації права на земельну ділянку. Особа довірителя встановлена з паспорта, реквізити якого зазначені у довіреності.

На прізвище ОСОБА_5 виготовлено і технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ч.3 ст.10 та чч.2, 3 ст.60 ЦПК України, обов'язок доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, покладається на позивача. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Позивачкою та її представником належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, суду не надано.

Посилання представника позивача на те, що на час укладення спірного договору позивачка мала інше прізвище, ніж зазначено у договорі, що, на думку представника позивача, є доказом укладення договору невідомою особою, не може бути взяти судом до уваги, оскільки, за відсутності інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин і існування документів, виданих позивачкою із застосуванням її колишнього прізвища після отримання нею паспорта на нове прізвище, носить характер припущення.

Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте від надання суду заяви про призначення почеркознавчої експертизи представник позивачки, якому роз"яснено судом його право подати таку заяву, обов"язок доказування та наслідки невиконання цього обов"язку, відмовився.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 жовтня 2017 року.

Суддя :