АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Миколаєць І.Ю.
№22-ц/796/5436/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод власнику у користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_3 шляхом зняття ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку в цій квартирі.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_2, як чоловік його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у спірній квартирі. Після смерті матері переїхав на постійне місце проживання до АДРЕСА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер. Звернувшись до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1, та додавши до заяви інформацію Святошинського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що він не надав свідоцтво про смерть ОСОБА_2, отримав відмову.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що він не може оскаржувати дії Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, структурний підрозділ якої - Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб - уповноважений знімати з реєстраційного обліку, оскільки ці дії є правомірними. Так, йому було відмовлено на підставі пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, у зв'язку з ненаданням ним необхідних документів - у даному випадку свідоцтва про смерть вітчима ОСОБА_2.

Крім того, реєстрація в його квартирі померлої особи створює перешкоди у користуванні власністю.

Вважає, що у рішенні суду відсутнє будь-яке обґрунтування важливості встановлення саме дати смерті ОСОБА_2, адже для правильного вирішення справи по суті необхідне підтвердження факту смерті ОСОБА_2, доказом чого є лист Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, приєднаний до матеріалів справи, з якого вбачається, що 30 березня 2016 року смерть його вітчима вже була зареєстрована.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив ізйого недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до довідки форми № з Комунального концерну «Центр Комунального Сервісу» від 24.06.2016 року за № 02/08/1-3030 у спірній квартирі АДРЕСА_1 станом на 24.06.2016 року зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 14.08.1998 року (власник квартири), фізична особа ОСОБА_2 з 07.06.2012 року (а.с. 9).

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних та достатніх правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав суду доказів того, що ОСОБА_2 помер та неможливість отримати у встановленому законом порядку документи, визначені у заяві про зняття з реєстрації місця проживання ( а.с.17 зв.).

Позивачу судом першої інстанції було роз'яснено право заявити клопотання про витребування доказів.

Проте, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та зважаючи на те, що суд позбавлений права збирати докази, обставина смерті ОСОБА_2 не є доведеною.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді