АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третьої особи Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» про визнання права власності на житлове приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 757/31406/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5657/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третьої особи Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» про визнання права власності на житлове приміщення в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є інвестором вказаної квартири загальною площею 56,3 кв. метрів, жилою площею 30,3 кв. метрів.

08 грудня 2005 року між позивачем та третьою особою було укладено договір доручення номер 25-1727 відповідно до якого він доручив третій особі профінансувати спорудження об'єкта інвестування, який знаходився за будівельною адресою: АДРЕСА_1, а саме: квартири, яка знаходиться на другому поверсі, складається з двох житлових кімнат загальною площею 56.3 кв. метрів, житловою площею 30,3 кв. метрів, плановий термін введення будинку в експлуатацію 4 квартал 2005 року, вартістю об'єкта інвестування 391 285,00 гривень. На виконання умов договору доручення позивачем були виконані всі зобов'язання і профінансовано будівництво об'єкту інвестування у вищезазначеній сумі. Третя особа не виконала умови договору доручення, а саме: після закінчення повного циклу будівельних робіт та введення будинку в експлуатацію не видала позивачеві правовстановлюючих документів на проінвестовану квартиру, які необхідні для оформлення об'єкта інвестування у власність, внаслідок чого позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартиру.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне та не повне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом не було враховано, що апелянт проживає у спірній квартирі з 1997 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представник відповідача залишив вирішення питання на розсуд суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що позивач є інвестором квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,3 кв. метрів, жилою площею 30,3 кв. метрів.

08 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління Житлового забезпечення виконавчого органу Київради укладено договір доручення номер 25-1727.

Відповідно до вказаного договору позивач доручив Комунальному комерційному унітарному підприємству «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління Житлового забезпечення виконавчого органу Київради профінансувати спорудження об'єкта інвестування, який знаходився за будівельною адресою: АДРЕСА_1, а саме: квартири, яка знаходиться на 2 поверсі, складається з двох кімнат загальною площею 56,3 кв. метрів, в тому числі житловою площею 30,3 кв. метрів, плановий термін введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2005 року, вартість об'єкта інвестування 391 285.00 гривень.

Згідно п.1.1 вказаного договору ОСОБА_2 доручає, а повірений Комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління Житлового забезпечення виконавчого органу Київради зобов'язується від імені та за рахунок Довірителя профінансувати спорудження об'єкта інвестування, передбаченого п.1.2. договору, а після завершення будівництва та введення в експлуатацію надати ОСОБА_2 документи, необхідні для оформлення об'єкта власності.

На виконання умов договору доручення, позивачем усі свої зобов'язання за договором було виконано та профінансовано будівництво об'єкту інвестування в сумі 391 285,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 09 грудня 2005 року та довідкою номер 044/216інв25-1727 /2005/ від 12 грудня 2005 року. В свою чергу ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» порушило п.3.3.4 вищезазначеного договору та своїх зобов'язань за договором не виконало.

26 грудня 2005 року після закінчення повного циклу будівельних робіт, в тому числі внутрішніх, та введення будинку в експлуатацію ККУП Фінансова компанія «Житло-Інвест» не видала позивачеві правовстановлюючих документів на проінвестовану квартиру, необхідні для оформлення об'єкта інвестування у власність.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав усі свої обов'язки по інвестиційному договору, а тому, оскільки документи, які необхідні для реєстрації права власності не збереглися, право власності може бути підтверджене рішенням суду. Також данні обставини, встановлені та не потребують доказування відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 р. ( а.с. 66-69).

Колегія суддів під час судового розгляду встановила, що начальником ЖЕК - 30 Мошковським О. було подано клопотання до КП по утриманню житлового- господарства Печерського р-ну м. Києва «Печерськжитло» про надання двірнику доглядачу будинків ЖЕК 30 ОСОБА_7 на родину з 3-х осіб в тому числі чоловіка ОСОБА_8 і сина ОСОБА_9, житлової площі в будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 111). Документів на підтвердження зміни призвіща апелянтом суду не надавались.

Згідно з матеріалами наданими до апеляційної скарги на підставі договору від 01.10.2001 р. укладеному між ОСОБА_7 та ВАТ «Київтелемонтаж» їй надавались послуги по колективному прийому телебачення.

05.03.2002 р. між ОСОБА_7 та ВАТ «Укртелеком» був укладений договір про надання послуг електрозв'язку. ( а.с. 117)

Згідно з наданими копіями абонентських книжок ОСОБА_7 здійснювала оплату за електроенергію за спірною адресою у 2004, 2014, 2015 роках, та за надання послуг по телекомунікації у 2005, 2009-10 роки.

З наданих суду документів можливо прийти до висновку, що ОСОБА_7 проживала у спірній квартирі певний період часу.

ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі при її первісному розгляді, проте, подаючи апеляційну скаргу, вважав, що судовим рішенням порушені його права, оскільки він проживає у спірній квартирі з 1997 року та має право на дане житло.

Колегія суддів уважно перевіривши доводи апелянта та перевіривши наявні в матеріалах справи докази вважає, шо апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів бере до уваги те, що апелянт можливо проживав разом зі своєю матір'ю у спірній квартирі, однак належних доказів на підтвердження факту проживання суду не було надано. Наданий апелянтом акт про фактичне місце його проживання у спірній квартирі, підписаний невідомими особами, та належним чином не завірений установою яка є власником або балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, а тому суд не може прийняти вказаний акт на підтвердження проживання у спірній квартирі апелянта.

Під час судового розгляду встановлено, що ні апелянту, ні його матері ордер на право користування спірною квартирою не надавався, договір на право користування спірною квартирою не укладався.

Сам ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою у м. Києві, що було встановлено у судовому засіданні під час огляду його паспорту, а самого факту проживання у спірній квартирі не довів.

Відповідно до ст. 58 ЖК на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно із ч. 1 ст.61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Жодного з вказаних документів апелянту або його матері не видавалось та з ними не укладалось.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні апелянтом ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів на підтвердження його права на проживання у спірній квартирі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що єдиний довід апеляційної скарги про те, що позивач отримав у власність спірну квартиру за рішенням суду, чим були порушені права апелянта, не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для скасування чи зміни заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року, а тому апеляційну скаргу відхиляє.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді