Справа № 166/657/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/773/1256/17 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

боржника- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року державний виконавець Ратнівського РВДВС ГТУЮ у Волинській області звернувся до суду із поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у цьому відділі перебуває виконавче провадження №52115718 за виконавчим листом № 166/657/15-ц, виданим 13.07.2015 року Ратнівським районним судом Волинської області за рішенням суду Московського району міста Брест Республіки Біларусь від 26 січня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% всіх видів заробітку та інших доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму в середньому на душу населення (на 25.06.2015 р. складало 985,39 грн.), починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, переказом за місцем проживання .

Подання мотивоване тим, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у встановленому законом порядку, надіслано запити щодо зареєстрованого нерухомого та рухомого майна боржника. За адресою реєстрації боржника перевірено його майновий стан. Майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. На вимоги державного виконавця погасити не реагує, тому станом на 01 серпня 2017 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4325,30 грн.

В поданні зазначено, що згідно з відповідями на запити державного виконавця Завадський А.І. не працює, на обліку як безробітний в районному центрі зайнятості не перебуває, відповідно до бази даних Центру 0743 за боржником зареєстрований транспортний засіб, щодо якого 19 липня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про його арешт та постановою від 04 серпня 2017 року даний транспортний засіб оголошено в розшук.

Державна прикордонна служба повідомила, що боржник має закордонний паспорт та перетинає кордон.

Враховуючи викладене, державний виконавець просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобов'язань.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року подання задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобов'язань.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, покликаючись на неповне з'ясування та недоведеність всіх обставин, що мають істотне значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у суду не було жодних підстав для застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки він з»являвся за викликом для дачі пояснень до виконавчої служби, а державним виконавцем не надано жодного належного доказу на підтвердження його ухилення від виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення боржника, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог подання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторони в судовому засіданні, 13 липня 2015 року Ратнівським районним судом видано виконавчий лист № 166/657/15-ц, який знаходиться на виконанні у Ратнівському РВДВС ГТУЮ у Волинській області на виконання рішення суду Московського району міста Брест Республіки Біларусь від 26 січня 2015 року, в якому вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% всіх видів заробітку та інших доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму в середньому на душу населення (на 25.06.2015 р. складало 985,39 грн.), починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, переказом за місцем проживання (а.с.5)

05.09.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52115718, про що повідомлено боржника у встановленому законом порядку.

19.07.2017 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна та оголошено заборони на його відчуження.

24.05.2017 р. та 27.07.2017 року державним виконавцем надіслані виклики боржника.

03.08.2017 року боржником подані пояснення, згідно з якими він підтвердив, що з рішенням суду ознайомлений, вказував, що заборгованість виникла у зв'язку з його безробіттям та в подальшому обіцяє сплачувати аліменти (а.с.33).

04.08.2017 року державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник жодних коштів не сплачував для погашення заборгованості по аліментах протягом тривалого часу, хоча мав реальну можливість, оскільки є працездатним, неодноразово виїжджав за кордон на заробітки, що передбачає наявність коштів, у тому числі й для сплати аліментів, тому ці обставини свідчать про його злісне ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, частково є правильними, відповідають встановленим фактам. Однак вказівка в ухвалі на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон застосовується судом до виконання боржником зобов'язань, не відповідає обставинам справи і зроблена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон те, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків.

Обов'язки боржника у виконавчому провадженні встановлені ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець Ратнівського РВДВС ГТУЮ у Волинській області надав суду достатні та належні докази про невиконання ОСОБА_1 покладених на нього законом обов'язків.

З доданого до подання розрахунку заборгованості вбачається, що за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року ОСОБА_1 жодних коштів на сплату встановлених судом аліментів у визначеному розмірі не вносилось, таким чином, станом на 01.08.2017 року борг становив 4325,30 грн., що і стало підставою для звернення державним виконавцем до суду з таким поданням.

В апеляційній скарзі боржник зазначає, що по липень 2016 року був працевлаштований та отримував заробітну плату, а тому справно та в повному обсязі сплачував аліменти по 01.10.2016 року.

В судовому засіданні боржник підтвердив, що із рішенням суду про стягнення аліментів він згідний, погодився із визначеним судом розміром аліментів, усвідомлював необхідність виконання даного рішення, державним виконавцем неодноразово його було повідомлено про наявність утвореної заборгованості, яка станом на 01.08.2017 р. становила 4325,30 грн., та попереджено про відповідні наслідки, однак рахував, що не має достатніх коштів для сплати аліментів, не може знайти собі протягом останнього року належно оплачуваної роботи, тому не вважає можливим виконання судового рішення. Зазначив також, що тривалий час за кордон не виїжджав, останній раз здійснював перетин державного кордону майже три роки тому до Республіки Білорусь у грудні 2014 року, фактично ще перебуваючи в шлюбі із колишньою дружиною, яка є громадянкою сусідньої держави. На підтвердження даних обставин долучив до апеляційної скарги копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.57-64).

За змістом п. 3 роз'яснень постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 р. N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених ст. 12 Закону N 606-XIV.

Пунктом 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про який вказує державний виконавець, в сумі 4325,30 грн за період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року свідчить про наявність у боржника невиконаних, покладених на нього рішенням суду, обов'язків.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що державний виконавець вказує на наявну за боржником заборгованість, на підставі якої він звернувся із даним поданням, разом з тим, подання не містить обґрунтованого та конкретного зазначення, на який термін слід тимчасово обмежити боржника, тобто до виконання яких саме зобов'язань - сплати заборгованості в сумі 4325,30 грн чи до виконання зобов'язань по сплаті аліментів до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із роз'ясненнями Верховного Суду України резолютивна частина ухвали суду має містити висновки, до якого моменту, тобто до виконання якого зобов'язання (чи його частини), покладеного на боржника рішенням суду, діють обмеження, а також, що є підставою для їх припинення. Враховуючи наведене, в ухвалі слід зазначати зміст резолютивної частини рішення, яке перебуває на виконанні та на підставі якого вноситься подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, або невиконану частину цього рішення .

Отже, враховуючи, що виконання рішення суду про стягнення аліментів (щомісячних платежів) із ОСОБА_1 визначено до повноліття дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тому ухвала суду в частині строку обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання боржником зобов'язань не в повній мірі відповідає закону та може порушувати його права.

Оскільки судом в оскаржуваній ухвалі встановлено боржнику обмеження у праві виїзду його за кордон до виконання ним зобов'язань та не зазначено, на виконання якого судового рішення існують зобов»язання, а також не визначено суть цих зобов»язань, слід вказану ухвалу змінити в частині строку обмеження, визначивши його - до виконання зобов'язань зі сплати заборгованості за аліментами, яка станом на 01 серпня 2017 року становить 4325,30 грн. згідно рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 26 січня 2015 року.

У решті ухвала суду підлягає залишенню без змін як така, що постановлена згідно з нормами матеріального і процесуального права, оскільки суд вірно встановив факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання ним судового рішення про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини протягом тривалого часу.

Керуючись ст.ст.307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року в даній справі змінити в частині строку тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, доповнивши абзац другий резолютивної частини даної ухвали суду словами: «зі сплати боргу за аліментами станом на 01 серпня 2017 року в сумі 4325 (чотири тисячі триста двадцять п'ять) грн. 30 коп. на виконання рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 26 січня 2015 року».

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді