Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів - Висоцької Н.В., Онищенко О.І.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

за участю : представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, після уточнення позовних вимог, просив зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок усунути перешкоди у користуванні власністю земельною ділянкою площею 0,258 га, кадастровий номер :02:026:0230, за адресою м.Чернігів, вул.Василя Хижнякова, 19б шляхом демонтажу самовільно збудованого сараю літ.Л, альтанки літ. „М та навісу між прибудовою „а5 та альтанкою „М, побудованих з порушенням вимог ДБН 360-92**, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він та відповідачка є співвласниками житлового будинку та суміжними землекористувачами. ОСОБА_4 на своїй території збудувала сарай з навісом, де вона утримує курей. У звязку з тим, що дані обєкти знаходяться на відстані не більше 5 метрів до будинку позивача, це призводить до шкідливого впливу на його здоровя та членів його сімї, оскільки в повітрі відчуваються неприємні запахи, стоки потрапляють на належну йому частину земельної ділянки. Стверджував, що впритул до вікна відповідач поставила гойдалку, що призвело до затемнення кімнати (а.с.3-8,107,108).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, зобовязано ОСОБА_4 за власний рахунок усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,258 га, кадастровий номер :02:026:0230 за адресою м. Чернігів, вул. Василя Хижнякова, 19 б шляхом демонтажу самовільно збудованої альтанки літ „М та навісу між прибудовою „а5 та альтанкою „М, в решті вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 960 грон., витрати за проведення судової експертизи в розмірі 10368 грн. (а.с.125-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови зобовязати ОСОБА_4 тт..П. за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу сараю „Л та задовольнити вимоги в цій частині. Позивач зазначає, що суд помилково вказав, що сарай „Е належить йому, оскільки це сарай відповідача, а літня кухня „Б знаходиться на значній відстані від межі земельної ділянки та сараю „Л. На думку позивача, акт перевірки вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності №504 від 19.09.2016 року є недопустимим доказом, оскільки з нього неможливо ідентифікувати обєкти, про які йде мова. Крім того, з копії технічного паспорту вбачається, що сарай „Л збудований у 2009 році.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, а в іншій частині залишити рішення суду без змін. Вказує, що обєкти, знесення яких вимагає позивача, були збудовані ще до проведення ним приватизації земельної ділянки та за згоди попередніх власників будинку. Так, облаштування навісу між альтанкою „М та прибудовою „а5 було здійснено за згодою ОСОБА_6 для уникнення потрапляння вологи, сміття, снігу та збереження стіни будинку. Відповідач посилається на те, що висновку експертизи є неповними, оскільки не враховують, що побудовані позивачем прибудови „а3, „а4, літня кухня „Б розміщені впритул до її господарських будівель. Не погоджується також відповідач із рішенням суду в частині розподілу судових витрат, вважаючи, що судом рішення прийнято без дотримання принципу пропорційності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Перевіряючи згідно ст. 303 ЦПК України законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, встановлені наступні обставини справи.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем здійснена прибудова до частини будинку, що належить позивачу, а саме навіс, в результаті чого є недостатнє освітлення житлової кімнати 2-7; що стосується вимог про демонтаж сараю „Л, то було встановлено, що місцезнаходження цього сараю не створює позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою, тому у задоволенні вимог про демонтаж сараю відмовлено.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0258 га за адресою м. Чернігів, вул.Василя Хижнякова, 19-б та 1/3 частини житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідач ОСОБА_4 є власником 2/3 частини житлового будинку та суміжним землекористувачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що належний відповідачу сарай „Л, де утримуються кури, та навіс створюють позивачеві перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, а встановлена гойдалка та навіс над нею перешкоджає доступу світла до його кімнати, тому просив суд зобовязати відповідача демонтувати сарай „Л, альтанку „М2 та навіс між прибудовою „а5 та альтанкою „М.

Висновком експертів №С-60 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27 квітня 2017 року встановлено, що не витримано відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни :

- навіс між літньою кухнею „Б та сараєм „Л стоїть на межі;

- альтанка літ. „М стоїть на межі;

- сарай літ „Е стоїть на межі;

- сарай літ. „Л стоїть на межі;

- навіс між прибудовою „а5 та альтанкою „М стоїть на межі, а також що житлова кімната 2-7 має одно вікно, яке виходить у двір ОСОБА_4, де над вікном влаштований навіс, який спричиняє недостатнє проникнення світла у кімнату.

Також експертом встановлено, що у господарських будівлях і спорудах худоба та птиця не утримувались, гойдалка чи інші обєкти біля вікна ОСОБА_1 відсутні.

Апеляційний суд погоджується із висновком оскаржуваного рішення стосовно задоволення вимог про зобовязання відповідача за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні власністю та знести навіс між прибудовою „а5 та альтанкою „М і альтанку „М.

Наданий в судове засідання апеляційного суду акт №1 від 19.10.2017 року про те, що ОСОБА_4 демонтувала навіс з шиферу над вікном ОСОБА_1 не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки даний акт не був предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, і на час постановлення судового рішення навіс існував.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про знесення сараю „Л, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наявність сараю не порушує законних прав позивача, оскільки птиця у цьому сараї відповідачкою не утримується, що підтверджено висновком експерта. В апеляційному суді позивачем не надано достовірних і безспірних доказів на підтвердження утримання відповідачем птиці у спірному сараї.

Оскаржуваним рішенням суду з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати. Проте, при вирішенні питання про розподіл судових витрат місцевий суд припустився помилки, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині є обгрнутованими.

Так, заявлені позивачем вимоги є вимогою немайнового характеру, яка задоволена частково.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці 2 п. 36 постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» орієнтує суди на наступне.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, з урахуванням наведеного розяснення, у звязку з частковим задоволенням позовних вимог судові витрати по справі належить розподілити між сторонами порівну.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат шляхом зменшення стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат з 551 грн. 20 коп. до 275 грн. 60 коп., витрат на правову допомогу з 960,00 грн. до 480,00 грн., та витрат за проведення судової експертизи з 10368,00 грн. до 5184,00 грн., та загальну суму всього з 11879,20 грн. до 5939 грн. 20 коп.

В іншій частині дане рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2017 року змінити в частині стягнення судових витрат, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат з 551 грн. 20 коп. до 275 грн. 60 коп., витрат на правову допомогу з 960,00 грн. до 480,00 грн., та витрат за проведення судової експертизи з 10368,00 грн. до 5184,00 грн., та загальну суму всього з 11879,20 грн. до 5939 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: