Справа № 567/771/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ягодки Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання права власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування по заповіту, звернулася ОСОБА_3

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що у власності її матері ОСОБА_5 перебував житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 і вона, як спадкоємець матері за заповітом, має право на зазначене майно, а реалізувати його не може, так як за життя спадкодавець не зареєструвала за собою право власності на дане будинковолодіння та не виготовила свідоцтво про право власності на нього, що неможливо зробити зараз в зв'язку з її смертю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить суд визнати за ОСОБА_3, як спадкоємцем ОСОБА_5 право власності на садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Пояснила, що дане господарство фактично належало ОСОБА_5, що підтверджується виписками з погосподарських книг с.Розваж Острозького району Рівненської області. Дане будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору та станом на 1991 рік у ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6, а тому їх частка як членів колгоспного двору становила по 1/2 частці даного будинковолодіння за кожним.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6

На день своєї смерті ОСОБА_6 постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом з матір"ю ОСОБА_5

Заповіти ОСОБА_6 не складалися та не посвідчувалися, спадкова справа після його смерті не заводилась. ОСОБА_6 одруженим не був та дітей не мав.

Вказує, що ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, заяв про відмову від прийняття спадщини не подавала, проживала разом з ним на час смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже визнається такою, що належним чином прийняла спадщину, що відкрилася після його смерті.

Оскільки для ОСОБА_6 у садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, як члену колгоспного двору належала 1/2 частка, а тому до ОСОБА_5, як спадкоємця за законом після його смерті, переходить право на зазначену 1/2 частку будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5

За життя, а саме 06.10.2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за № 19, у якому вона залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого належний їй житловий будинок разом з надвірними будовами та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла своїй дочці ОСОБА_3

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 входить її право на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зазначила, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом, однак не може реалізувати свого права на спадщину в зв'язку з тим, що вона не зареєструвала за собою право власності на будинковолодіння та не виготовила свідоцтво про право власності на нього.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, подала суду заяву про розгляд справи в її відсутності за участю її представника ОСОБА_1 Позовні вимоги підтримала в повному об"ємі.

Представник відповідача Розвазької сільської ради Острозького району в судовому засіданні позов визнав. Підтвердив, що обставини, викладені позивачем в позовній заяві, відповідають дійсності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 в судове засідання не з"явився, подав на адресу суду заяву в якій вказав, що позов визнає в повному об"ємі та просить розглядати справу в його відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи, вважає, що позов про визнання права власності на садибний житловий будинок доведений і підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що фактично у власності ОСОБА_5 перебував садибний житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1.

Належність ОСОБА_5 зазначеного майна підтверджується випискою з погосподарської книги № 2 с.Розваж Острозького району Рівненської області, відповідно до якої вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5

З технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що він побудований в 1939р., його власником зазначена ОСОБА_5 та даний житловий будинок (А1) складаться з: коридору - 1-1, кухні - 1-2, жилої - 1-3, загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., та господарсько-побутових будівель: веранди - а, сходи - а1, сараю - Б, сараю - Г, огорожи №1, воріт №2, вбиральні- В.

Відповідно до довідки КП "Рівненське ОБТІ" №1038 від 31.01.2017 встановлено, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано.

З довідки № 436/02-16 від 10.07.2017 року, встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 станом на 1991 рік відносився до типу колгоспного двору.

Згідно довідки Розвазької сільської ради №437/02-16 від 10.07.2017р. станом на 1991р. в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_5 (голова домогосподарства) та її син - ОСОБА_6

Оскільки до правовідносин, які виникли до моменту введення в дію Закону України "Про власність" необхідно застосовувати діюче на той час законодавство, то при вирішенні питання про власність колгоспного двору необхідно керуватись нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, а отже станом на 15.04.1991 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях належав житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 - по 1/2 частці за кожним.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (актовий запис №7 від 13.07.2000р.).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

На день своєї смерті ОСОБА_6 постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1, разом з ним постійно проживала та вела спільне господарство ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області № 421/02-16 від 03.07.2017 року.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Острозького районного округу ОСОБА_8 №922/01-16 від 20.10.2017р., інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49538854 від 20.10.2017 року, інформація про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_6, яка б відповідала місцю його смерті у Спадковому реєстрі відсутня, що свідчить про те, що спадкові справи після його смерті не заводилися, а отже заяви про відмову від спадщини ніким не подавалися.

Оскільки для ОСОБА_6 у садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, як члену колгоспного двору належала 1/2 частка, а тому з врахуванням наведеного до ОСОБА_5, як спадкоємця за законом після його смерті, яка відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину після його смерті, переходить право на зазначену 1/2 частку будинковолодіння.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (актовий запис №75).

06.10.2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Розвазькою сільською радою Острозького району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за №19, в якому залишила особисте розпорядження відповідно до якого належний їй житловий будинок разом з надвірними будовами та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла своїй дочці ОСОБА_3

На день смерті заповідача вказаний заповіт змінено чи скасовано не було, що підтверджується відповідною відміткою Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40347166 від 12.05.2015 року.

З ОСОБА_6 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40347380 від 12.05.2015 року та спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_5, за заявою ОСОБА_3, заведено спадкову справу №112/2015.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

З матеріалів спадкової справи №112/2015 встановлено, що 03.03.2015 року ОСОБА_3 подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Таким чином, відповідно до ст.ст. 1216, 1269 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5

З матеріалів спадкової справи №112/2015 встановлено, що 16.02.2016 року ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,6568 га. та земельну ділянку площею 0,6069 га., що находяться на території Розвазької сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відомості про інших спадкоємців за законом чи за заповітом в матеріалах спадкової справи відсутні.

Вказані докази по справі повністю узгоджуються з позовною заявою позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За життя ОСОБА_5 не виготовила необхідної технічної документації, не оформила та не зареєструвала право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 та не завершила оформлення своїх спадкових прав на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна, як спадкоємець після смерті ОСОБА_6, що призвело до порушення передбачених законом прав ОСОБА_3, як спадкоємця за заповітом після її смерті.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що після звернення ОСОБА_3 до нотаріальної контори, за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, у такій видачі їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_9 №179/02-31 від 16.06.2017 року.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу).

За ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В той же час, право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

У відповідності до cт. 392 ЦК України власник може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно cт. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється зі смертю власника, що перешкоджає реєстрації за ОСОБА_5 права власності на майно, та враховуючи, що відповідно до норм ст. 1216, 1233 ЦК України ОСОБА_3 має право на спадщину після смерті ОСОБА_5, то за нею як спадкоємцем за заповітом слід визнати право власності на садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 25 п. 4, 346 ч.1 п. 11, 328, 1216, 1233, 1269 ЦК України, Закону України "Про власність", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" керуючись ст.10, 57, 62, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.