Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/39/17 Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц /778/1902/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про тлумачення договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про тлумачення договору.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 січня 2009 року між нею та Володимирівською сільською радою на підставі рішення № 08 двадцять четвертої сесії п'ятого скликання Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 25.12.2008р. укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 163. За договором орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування промислово-торгівельного центру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа переданої в оренду земельної ділянки становить 1,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Договором встановлена орендна плата у розмірі 19 461,46 грн. за календарний рік (3% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2008 року), розмір орендної плати за місяць становить 1 621,79 грн.

Пунктом 10 договору оренди земельної ділянки встановлено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни договору чи продовження його дії. Будь-які зміни до вищевказаного договору оренди земельної ділянки сторони не вносили. Вказує, що між нею і відповідачем виник спір щодо порядку застосування коефіцієнтів інфляції при здійсненні розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку. Вважає, що застосування коефіцієнтів інфляції при обчисленні розміру орендної плати згідно з умовами пункту 10 договору оренди земельної ділянки повинно здійснюватись при укладенні договору оренди або зміні його умов.

У зв'язку із зазначеним позивач просила суд витлумачити пункт 10 договору оренди земельної ділянки, укладеного між Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_2 15.01.2009р., наступним чином: застосування орендодавцем коефіцієнтів індексації при обчисленні розміру орендної плати здійснюється при укладенні договору та внесенні змін до нього, які здійснюються у письмовій формі.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і ці обставини не оспрюються сторонами у справі, що між ними існують договірні відносини, які випливають із укладеного 15 січня 2009р. між ОСОБА_2 та Володимирівською сільською радою на підставі рішення № 08 двадцять четвертої сесії п'ятого скликання Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 25.12.2008р. договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 163.

За цим договором орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування промислово-торгівельного центру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1,0000 га, з кадастровим номером НОМЕР_1. Договором встановлена орендна плата у розмірі 19 461,46 грн. за календарний рік (3% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2008 року), розмір орендної плати за місяць становить 1 621,79 грн.

Пунктом 10 договору оренди земельної ділянки встановлено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни договору чи продовження його дії.

Вбачається, що саме цей пункт договору просила витлумачити позивач наступним чином: застосування орендодавцем коефіцієнтів індексації при обчисленні розміру орендної плати здійснюється при укладенні договору та внесенні змін до нього, які здійснюються у письмовій формі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний пункт договору не містить незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України. Також суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що договір повністю або частково не виконується сторонами, а, відповідно, не мається спору з питання виконання договору або різного розуміння окремих його умов.

Колегія повністю погоджується із вказаними висновками суду, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких суд вирішував позов.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами ст. 213 ЦК України тлумачення правочину, може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. Пунктами 3, 4 цієї статті передбачені правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору, шляхом використання вузького кола засобів, залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору. Так, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Вбачається, що договір оренди, укладений між сторонами, відповідає Типовому договору оренди землі, зокрема, пункт 10, який просить витлумачити позивач, повністю викладено у редакції Типового договору.

Отже, позивач просить витлумачити пункт договору, який не розроблявся самостійно сторонами, і тому не міг бути незрозуміло викладений ними.

Розробляючи форму Типового договору, Кабінет Міністрів України, включив у його зміст всі необхідні умови, які мають бути враховані сторонами такого договору, а також вважав, що його зміст буде зрозумілим для всіх осіб, які його укладають.

Крім того, позивач просить суд витлумачити пункт 10 договору не з правової точки зору за розсудом суду, а саме у той спосіб, який вигідно їй як платнику орендної плати.

Разом з тим, цей пункт договору є зрозумілим, на що вказує той факт, що з моменту укладення договору до звернення щодо його тлумачення пройшло 9 років, та він виконувався сторонами весь цей час.

Той спосіб, в який просить витлумачити вказаний пункт договору позивач, буде суперечити загальним положення закондавства, за яким розмір оредної плати за кожен рік вираховується з урахуванням коефіцієнту індексації. В той час як позивач просить враховувати цей коефіцієнт лише при визначенні орендної плати під час укладення чи зміни договору.

Натомість, зі змісту пункту 10 договору слідує, що під час укладення або зміни договору оренди заповнюється форма, розроблена Кабінетом Мністрів, що не може означати врахування коефіцієнту індексації тільки під час його укладення чи зміни.

Зважаючи на це, суд правильно визнав, що фактично запропонована позивачем редакція змінить п. 10 договору оренди від 15.01.2009р. всупереч встановленому порядку внесення змін до умов договору, у той час як тлумачення не може створювати нових умов, а лише роз'яснює існуючі умови угоди. Відтак, вимоги позивача не грунтуються на положеннях ст.ст. 637, 213 ЦК України, оскільки не є тлумаченням у розумінні цих норм.

З матеріалів справи вбачаться, що позивача спонукало звернутись до суду з приводу тлумачення п. 10 в частині врахування при розрахунку орендної плати коефіцієнту інфляції виставлене їй податковим органом податкове повідомлення-рішення про слату орендної плати у сумі 27 260,25 грн., з розміром якої вона не згодна, тому просила у цій справі залучити до участі фіскальний орган, в чому їй правомірно було відмовлено судом в ході розгляду справи.

Отже, суд правильно встановив, що спору між позивачем та Володимирівською сільрадою фактично не мається.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: