Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Донецької області від 4 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 5 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн, на відшкодування майнової шкоди - 31 341 грн 51 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 4 березня 2017 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області від 4 березня 2017 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що під час розгляду Добропільським міськрайонним судом Донецької області справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено, що довіреність від 28 лютого 2005 року, якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 експлуатувати та розпоряджатися належним ОСОБА_6 транспортним засобом марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, є нікчемна, так як вона відсутня в Єдиному реєстрі довіреностей, приватний нотаріус ОСОБА_10 не посвідчувала довіреність від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7 Крім того, бланк, на якому надруковано текст довіреності на зазначену в ній дату та на час дорожньо-транспортної пригоди, тобто 28 березня 2005 року, не існував, нотаріусом отримано бланк лише 4 квітня 2005 року.

Посилаючись на те, що зазначені обставини є істотними для вирішення справи, ОСОБА_4 просила переглянути рішення апеляційного суду Донецької області від 4 березня 2014 року у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 3 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Донецької області від 4 березня 2014 року залишено без задоволення.

У касаційній скарзіОСОБА_4 та ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Залишаючи заяву ОСОБА_4 без задоволення, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 361, 365 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що наведені заявником підстави та обставини, у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленими, а тому вплинути на висновки суду при ухваленні рішення не могли. Зазначені обставини могли бути встановлені при належному доведенні позову, що було обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають роз'ясненням, наданим судам у п. п. 3, 4, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

С.П. Штелик