Справа №442/4436/17
Провадження №2/442/1758/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою оздоровлення та відпочинку для поїздок до Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: республіку Польща, республіку Болгарія, республіку Італія та інші країни, а також з метою відвідування родичів в Республіці Чехія, без згоди батька ОСОБА_1 з дня набранням рішенням законної сили до 30.01.2019 року включно.

В обґрунтування позову покликається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася дитина - донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони розлучилися.

Вона на літні канікули має можливість відвести дитину оздоровитись. Однак батько дитини не надає згоди на тимчасові поїздки дочки за кордон.

Представник позивачки - адвокат Попів-Кішко Р.Й. позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві, позов просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча був повідомлений через засоби масової інформації. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Доброгостівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області 21.11.2013 року, за актовим записом №46, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного шлюбу від 29.12.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано ( справа №442/9785/14-ц).

За рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 12.10.2009 року у справі №2-2766/2009, виданого виконавчий лист, на підставі якого з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового виїзду та перебування в Італію, Польщу, Чехію, Болгарію, Єгипет, Туреччину у період по 30.01.2019 року, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон малолітньої дитини - ОСОБА_2, відвідування Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Італія, відвідування родичів в Республіці Чехія, буде відповідати інтересам дитини та буде доцільним. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кодону України документів для виїзду за кордон та в'їзду до іноземних країн (Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Італія, Республіки Чехія) дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_1.

Дозволити тимчасовий виїзд за межі України дитині - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, до іноземних країн - Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Італія, Республіки Чехія, в супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у період з часу набрання даним рішенням законної сили по 30.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Хомик