АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2089/17 Головуючий 1 інст. Нечипоренко І.М.
Справа № 619/2648/16-ц
Категорія: земельні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, за участю третьої особи Державного агентства лісових ресурсів України, про визнання недійсними розпоряджень, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою Дергачівської місцевої прокуратури на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В липні 2016 року Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» (далі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними розпоряджень, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування, з урахуванням уточнень, позивач вказав, що розпорядженням Дергачівської державної адміністрації Харківської області від 06 серпня 2010 року № 752 ОСОБА_1А надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,7000 га за рахунок земель запасу державної власності із категорії земель сільськогосподарського призначення, без зміни цільового призначення, розташованої на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.

На підставі розпорядження Дергачівської державної адміністрації Харківської області від 23 вересня 2010 року № 916 ОСОБА_1 передано вказану земельну ділянку у власність та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 101851 (кадастровий номер :02:000:0826), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74.

15 жовтня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2616, ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 1,700 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, для ведення особистого селянського господарства, без зміни її цільового призначення.

Посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, вибула з власності держави в особі Данилівського дослідного державного лісгоспу, зміненого на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», незаконно, без її вилучення в установленому законом порядку, без погодження меж та зміни цільового призначення, просив поновити строк позовної давності, визнати недійсними: розпорядження Дергачівської державної адміністрації Харківської області від 06 серпня 2010 року № 752 та від 23 вересня 2010 року № 916; Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 101851 (кадастровий номер :02:000:0826), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74; договір купівлі-продажу, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2616; витребувати з незаконного володіння вказану земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 позов не визнав, посилаючись на те, спірна земельна ділянка виділена ОСОБА_1 у власність з дотриманням чинного законодавства, а ОСОБА_2 є добросовісним набувачем.

В зустрічному позові просив визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0826) загальною площею 1,7 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Ухвалами Дергачівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Державне агентство лісових ресурсів України; позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року в задоволенні позову ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. За ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0826) загальною площею 1,7 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

З ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на користь ОСОБА_2 стягнуто 1 945 грн. 12 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Дергачівська місцева прокуратура, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 Зокрема зазначає, що факт розташування спірної земельної ділянки на землях позивача підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Харківській області № 200-648 від 17 січня 2014 року, викопіюванням з Публічної кадастрової карти України та із матеріалів лісовпорядкування (планшету), листом Відділу Держземагенства у Дегачівському районі Харківської області № 3159/16 від 26 листопада 2013 року; факт протиправного вилучення земель лісогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб встановлено в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого статтею 366, частиною 2 статті 367 КК України; судом не врахована правова позиція Верховного Суду України від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс14.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області, третя особа Державного агентства лісових ресурсів України рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського Суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» щодо непропорційного втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном.

Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Матеріали справи свідчать, що розпорядженням Дергачівської державної адміністрації Харківської області від 06 серпня 2010 року № 752 ОСОБА_1А надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,7000 га за рахунок земель запасу державної власності із категорії земель сільськогосподарського призначення, без зміни цільового призначення, розташованої на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.

На підставі розпорядження Дергачівської державної адміністрації Харківської області від 23 вересня 2010 року № 916 ОСОБА_1 передано вказану земельну ділянку у власність та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 101851 (кадастровий номер :02:000:0826), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74.

15 жовтня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2616, ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 1,700 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, для ведення особистого селянського господарства, без зміни її цільового призначення.

Обгрунтовуючи позов, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» посилалося на те, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, вибула з власності держави в особі Данилівського дослідного державного лісгоспу, зміненого на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», незаконно, без її вилучення в установленому законом порядку, без погодження меж та зміни цільового призначення.

Статтями 19, 20 ЗК України України передбачено, що за основним цільовим призначенням землі поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни, юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому за статтею 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у частині другій статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не інакше.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний звязок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно з законом.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш, як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України).

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини девятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та субєктів господарювання залізничного транспорту загального користування у звязку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-У1 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами пятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного обєкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства обєкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обовязковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України від 07 липня 2011 року № 3613-У1 «Про Державний земельний кадастр» та від 22 травня 2003 року № 858-1У «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісовпорядними підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема за змістом пункту 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Отже системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 27 січня 2015 року № 21-570а14, яка відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З метою зясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року по справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно з Висновком № 10734, складеним 14 листопада 2016 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_7 ОСОБА_8, на даний час спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення; станом на 01 серпня 2010 року земельна ділянка, за рахунок якої було сформовано земельну ділянку площею 1,7 га (кадастровий номер :02:000:0826), розташована на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, не відноситься до земель лісогосподарського призначення та до земель, що перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» (а. с. 5-15 т. 4).

З огляду на це судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», яке рішення суду першої інстанції не оскаржило та не підтримало апеляційну скаргу Дергачівської місцевої прокуратури. Однак вважає за необхідне скасувати рішення в цій частині щодо його обґрунтування та мотивів, ухвалити нове рішення з наведенням іншого обгрунтування та мотивів.

Посилання в апеляційній сказі на правову позицію Верховного Суду України від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс14 є помилковим.

Згідно з цією правовою позицією відповідно до змісту статті 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обовязковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Однак у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Солоницівської селищної ради Дегачівського району Харківської області, розроблено ФО-П ОСОБА_9, а межі спірної земельної ділянки встановлені в натурі, про що свідчить відповідний акт, підписаний землекористувачем ОСОБА_1, головою Дергачівської районної державної адміністрації ОСОБА_10 та виконавцем земельно-кадастрових робіт ФО-П ОСОБА_9

Посилання суду першої інстанції на рішення Європейського Суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» також є помилковим, оскільки дані правовідносини цим рішенням не регулюються.

Крім того, розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 17 липня 2006 року № 497 затверджено висновок щодо погодження місця розташування меблевого торгівельно-виробничого комплексу Товариству з обмеженою відповідальністю «Право-Консул Україна» (далі ТОВ «Право-Консул Україна») на землях, які перебувають у користуванні Данилівського дослідного держлісгоспу, зміненого на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», (землі лісогосподарського призначення) загальною площею 3,010 га на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту.

Рішенням Дергачівської районної ради Харківської області ХХ1 сесії У скликання від 24 липня 2007 року № 291-34 затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки, що надається в оренду, в сумі 1 329 154 грн. 60 коп.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03 грудня 2007 року визнано нечинною відмову Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області у наданні земельної ділянки в оренду ТОВ «Право-Консул Україна».

Дергачівську районну державну адміністрацію Харківської області зобовязано укласти договір оренди з ТОВ «Право-Консул Україна» земельної ділянки загальною площею 3,01 га для розміщенням адміністративних приміщень, стоянки автотранспорту, торгівельних площ, складських приміщень та цеху на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, для чого надати відповідне розпорядження та виконати всі інші дії, необхідні для укладення договору оренди, передбачені діючим законодавством.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 28 грудня 2007 року № 1312 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Право-Консул Україна» для розміщення торгівельно-виробничого комплексу за рахунок категорії земель лісового фонду на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту.

Із користування Данилівського дослідного держлісгоспу, зміненого на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», вилучена земельна ділянка загальною площею 3,010 га на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту, з переведенням її до земель запасу.

Змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з переведенням її з категорії земель лісогосподарського призначення до категорії земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельна ділянка загальною площею 3,010 га на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту передана ТОВ «Право-Консул Україна» в оренду строком на 49 років.

Згідно з розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 березня 2010 року № 292 земельну ділянку загальною площею 3,010 га продано ТОВ «Право-Консул Україна» (а. с. 156, 170, 223 т. 1; 64-71 т. 2; 122-123 т. 3).

Після вилучення вказаної земельної ділянки ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернулась до Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» з проханням внести зміни до планово-картографічних матеріалів, у звязку з чим в 2013 році виготовлено матеріали лісовпорядкування, а в 2014 році розроблено планшет лісовпорядкування, згідно з якими спірна земельна ділянка не перебуває на праві постійного користування позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого статтею 366, частиною 2 статті 367 КК України, висновків суду не спростовують.

За правилами частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-руге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не вимагається ним стати через предявлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

На даний час ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0826) загальною площею 1,7 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 15 жовтня 2010 року з ОСОБА_1, нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2616.

Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку належним чином зареєстровано.

Отже, підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 у суду першої інстанції не було.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина 1 статті 88 ЦПК України).

Оскільки зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, підстав для стягнення з ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1 945 грн. 12 коп. немає.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та стягнення судового збору підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. , 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Дергачівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року скасувати в частині обґрунтувань та мотивів, в частині задоволення зустрічного позову та стягнення судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0826) загальною площею 1,7 га, розташовану на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та стягненні з Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1 945 грн. 12 коп. (одна тисяча девятьсот сорок пять грн. 12 коп.) - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Ю.А.Пономаренко

ОСОБА_11