Справа № 570/1965/17
Номер провадження 2/570/1128/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Шевцова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування пред'явлених вимог вказано, що в грудні 2007 року позивач звернувся до своєї знайомої ОСОБА_2 (відповідач) щодо позики грошової суми еквівалентної 50 тис. доларів США. Відповідач погодилася надати позику за умови забезпечення зобовязання повернути кошти шляхом укладення договору купівлі-продажу належного позивачу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Погодили щодо переоформлення вказаного майна назад на імя позивача після повернення позики. На виконання вказаних домовленостей сторони уклали договори.

09.01.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 58 тис. 880 доларів США (еквівалентом у 294 тис. 400 грн. за курсом 5,00 гривень за 1 долар США) із строком повернення до 09.01.2016.

Того ж дня, 09.01.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила зазначений будинок та земельну ділянку за 294 тис. 400 грн. Також, того дня, 09.01.2008 р. ОСОБА_2 надала позивачу розписку про зобовязання переоформити право власності на вказаний будинок та земельну ділянку на імя позивача після сплати ним зазначеної позики.

Вказано у позові, що в грудні 2015 року позивач повністю повернув (остаточно розрахувався) відповідачу вказану суму позики. Однак, відповідач не виконує обовязку щодо повернення на імя позивача права власності на вказані обєкти нерухомості.

Позивач просив визнати удаваним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.09.20108 р. договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Встановити, що зазначений договір фактично є договором іпотеки вказаного нерухомого майна, укладений з метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_1 за договором позики від 09.01.2008 р. Визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок та земельну ділянку.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3 не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, предявлені вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, предявлений позов визнала. Заперечень проти позову не подано.

Зясувавши обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що що 09.01.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав в борг грошові кошти у сумі 58 тис. 880 доларів США (еквівалентом у 294 тис. 400 грн. за курсом 5,00 гривень за 1 долар США) із строком повернення до 09.01.2016. (а.с. 7). Підтвердженням передачі грошових коштів є підпис ОСОБА_1 на борговій розписці (а.с. 9). В судовому порядку неналежність такої розписки не встановлено.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13).

Крім того, 09.01.2008 р. укладено договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, площею 0,2481 га (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила зазначений будинок та земельну ділянку за 294 тис. 400 грн (а.с. 10).

Також, того дня, 09.01.2008 р. ОСОБА_2 надала позивачу розписку про зобовязання переоформити право власності на вказаний будинок та земельну ділянку на імя позивача після сплати ним зазначеної позики. Вказано у розписці, що укладення договору купівлі-продажу від 09.01.2008 р. Укладено з метою забезпечення повернення ОСОБА_1 позики в сумі 58 тис. 880 доларів США (а.с. 11).

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Із урахуванням встановлених обставин, згідно вказаних норм Закону, суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу 09.01.2008 р. був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили -договору іпотеки, для забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_1 за договором позики від 09.01.2008 р.

Сторони умисно оформили договір купівлі-продажу, але між ними насправді встановилися інші правовідносини. ОСОБА_2, як покупець за вказаним договором, зазначеним будинком та земельною ділянкою не користувалася (а.с. 12), вказані обєкти нерухомості у її (ОСОБА_2А.) розпорядження не перейшли. ОСОБА_1 зі своєю сімєю постійно проживали у зазначеному будинку та користувались земельною ділянкою (а.с. 13), сплачував рахунки за користування послугами газо- та електропостачання (а.с. 14-19).

Враховується характер дій сторін після укладення вказаного договору, зокрема те, що майно вказане у договорі не передано у володіння та розпорядження ОСОБА_2, а фактично залишилося в ОСОБА_1

Суд вважає доведеною ту обставину, що сторони вказали у договорі купівлі-продажу від 09.01.2017 р. суму, не відповідає дійсній вартості нерухомого майна, а відповідає сумі позики за відповідним договором, що укладався того ж дня, 09.01.2017 р.

У розписці від 09.01.2008 р. ОСОБА_2 прямо вказує про свій обовязок безоплатно переоформити право власності на вказані будинок та земельну ділянку на імя ОСОБА_1 після повернення ним боргу в сумі 58 тис. 880 доларів США, а також і про те, що зазначений договір купівлі-продажу від 09.01.2017 р. укладений з метою забезпечити повернення ОСОБА_1 згаданої позики у вказаному розмірі (а.с. 11).

За вказаних обставин, суд вважає, що у сторін виникли права та обовязки, але не ті, що випливають зі змісту правочину купівлі-продажу, а такі - що із договору іпотеки. Тому підлягає до задоволення позов в частині про визнання удаваним договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. На підставі статті 235 ЦК України слід визнати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 09.01.2008 року щодо вказаного нерухомого майна з метою забезпечення зобовязань ОСОБА_1 за договором позики від 09.01.2008 р. на суму 58 тис. 880 доларів США.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законом України «Про іпотеку» встановлено, що у разі припинення основного зобовязання іпотека припиняється.

Відповідно до ст.ст. 526-527, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов'язанні строк.

Повернення ОСОБА_1 суми позики за договором від 09.01.2008 р. підтверджується підписами ОСОБА_2 у графіку погашення позики, що є додатком до вказаного договору позики (а.с. 8), тому суд ввавжає обгрунтованими доводи позивача про належне виконання основного зобовязання за договором позики.

Оскільки за положеннями ст.11 Цивільного кодексу сторони в договорі мають діяти добросовісно, і відповідач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, така заборгованість сплачена, то позивач має право очікувати припинення іпотеки.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено можливість власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи встановлені обставини, щодо правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі, суд приходить до висновку про наявність належного виконання основного зобовязання за договором позики, як підстави для припинення іпотеки, а тому позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 10-11, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 235, 317, 319, 321, 526-527, 546, 576, 598-599, 655 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином та визнання права власності на майно -задовольнити.

Визнання удаваним договір купівлі-продажу від 09.01.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області.

На підставі статті 235 ЦК України визнати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 09.01.2008 року щодо вказаного нерухомого майна: житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області з метою забезпечення зобовязань ОСОБА_1 за договором позики від 09.01.2008 р. на суму 58 тис. 880 доларів США.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.