АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/739/17 Головуючий І-ої інстанції Бабкова Т.В.
Справа № 639/3568/14-ц Доповідач Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1

ОСОБА_2

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ЕКСПОБАНК» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 22.11.2007 року між ОСОБА_3 та АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» було укладено договір кредиту № 177-в, на купівлю нежитлових приміщень першого поверху гуртожитку загальною площею 169,9 м.кв. за адресою: м. Харків, пр. Пятдесятиріччя СРСР, 56, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 200000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 13,4 % річних, вказана процентна ставка є змінюваною.

Вказане зобовязання відповідно до п.п 2.2 Договору кредиту було забезпечене іпотекою нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 169,9 м.кв. в будівлі гуртожитку літ. «А-4» за адресою: м. Харків, пр. Пятдесятиріччя СРСР, 56, відповідно до додаткових угод від 13.10.2008 року, від 16.01.2009 року.

Внаслідок невиконання умов договору кредиту, у відповідача станом на 14.04.2015 року виникла заборгованість у розмірі 461840,70 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 148311,08 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 313529,62 доларів США. Оскільки зобовязання не виконане позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» заборгованість за договором кредиту № 177-в від 22.11.2007 року у розмірі 461840,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 11804648,29 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 148311,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 3790831,20 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 313529,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 8013817,09 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що зобовязання за кредитним договором нею виконане, здійснено добровільну реалізацію предмета іпотеки, якою було забезпечено кредит.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції ґрунтовно виходив з того, що відповідач ОСОБА_4, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконувала взяті за умовами договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобовязання щодо повернення кредитних коштів та належної плати за їх користування, а відтак на підставі ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України стягнув заборгованість за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, постановленими у відповідності до вимог діючого законодавства.

Матеріали справи містять данні про те, що 22 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» було укладено договір кредиту № 177-в, згідно умов якого відповідачці був наданий кредит в розмірі 200000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 13,4 % річних.

На виконання вимог п. 1.1 договору кредиту позивачем було видано відповідачу грошові кошти в розмірі 200000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення і платності.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту, кредит надавався на купівлю нежитлових приміщення першого поверху гуртожитку загальною площею 169,9 кв.м за адресою: м.Харків, пр. Пятидесятиріччя СРСР,56.

Відповідачка зобовязувалася щомісяця сплачувати позивачу проценти за користування кредитом в розмірі 13,4% річних (п.. 1.2 договору кредиту), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені договором кредиту.

Згідно п.2.2 договору кредиту забезпеченням зобовязання за цим договором стала іпотека нежитлових приміщення першого поверху гуртожитку літ. «А-4» загальною площею 169,9 кв.м за адресою: м. Харків, пр. Пятидесятиріччя СРСР,56.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 13.10.2008 року процентна ставка за користування кредитом з 20.10.2008 року була встановлена в розмірі 15,4% річних.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 16.01.2009 року процентна ставка за користування кредитом з 16.01.2009 року була встановлена в розмірі 14,2% річних.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 05.03.2010 року змінено строк повернення кредиту з 20.11.2018 року по 30.04.2012 року у залишковій сумі182488.22 долари США.

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 27.04.2012 року продовжено строкповернення кредиту з 30.04.2012 року по 21.05.2012 року у залишковій сумі182488,22 долари США.

Судовим розглядом встановлено, що в порушення умов договору ОСОБА_3

не повернуто кредит устроки передбачені договором кредиту.

Внаслідок невиконання умов договору кредиту у відповідачки перед позивачем станом на 14.04.2015 року виникла наступна заборгованість: прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 148 311,08 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 313 529,62 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 461 840,70 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання визначено як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто, поняття зобовязання в розумінні ЦК України являє собою правовий зв'язок між двома суб'єктами, що має односторонню спрямованість. Поняття зобов'язання не співпадає з поняттям договору, що може містити у собі різні цивільні права та обовязки сторін.

Підстави припинення зобов'язання передбачені главою 50 ЦК України.

Ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу одніє їі з сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі щодо припинення зобовязання відповідача за договором кредиту № 177-в від 22.11.2007 року у звязку з погашенням боргу внаслідок продажу предмета іпотеки та добровільного списання позивачем залишку боргу.

А ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення її від відповідальності за порушення зобовязання, та припинення кредитних правовідносин.

Згідно ст.600 ЦК України, на положення якої посилається відповідачка заперечуючи проти позову, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони доходять згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто здійснення тих дій, які становлять його зміст, боржник виконує якісь інші дії (передає інше майно, гроші тощо). Обов'язковість досягнення згоди щодо припинення зобов'язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Що до форми такої згоди слід застосовувати загальні правила про оформлення змін до цивільно-правових договорів, встановлені положеннями ст. 654 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З врахуванням наведеного вище, відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання.

Будь-якого двостороннього письмового оформлення припинення зобов'язання, а саме кредитного договору № 177-в від 22.11.2007 року, в якому б сторони обумовили свою згоду на це, умови, порядок, розмір, строки сплати відступного, судовим розглядом не встановлено.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до протоколу Правління АТ КБ «Експобанк» №47-1 від 16.05.2012 року про визначення порядку продажу приміщення, що знаходиться в іпотеці банку та для врегулювання існуючої заборгованості позичальника ОСОБА_3 було вирішено: погодити продаж позичальником ОСОБА_3 ТОВ «Австрія» нежитлового приміщення першого поверху № 20-22, 24-27, 25а в гуртожитку в літ. «А-4», загальною площею 169,9 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, пр. Пятидесяти річчя СРСР, буд. 56 за ціною 950250,70 гривень; виручені від продажу кошти направити на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а решту коштів, що залишилась - на сплату кредиту; списати за рахунок сформованого резерву залишок простроченої заборгованості за кредитом.

На виконання вказаного погодження між ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_3 18.05.2012 року було укладено нотаріально посвідчений договір про припинення дії іпотечного договору № 177-в від 22.11.2007 року, що надало можливості ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу реалізувати предмет іпотеки - нежитлові приміщення першого поверху гуртожитку літ. «А-4» загальною площею 169,9 кв.м за адресою : м.Харків, пр.Пятидесятиріччя СРСР, 56.

18 травня 2012 року між відповідачем та ТОВ «Австрія» було укладено договір купівлі- продажу нежитлових приміщень, що були предметом іпотеки за ціною 950250, 70 гривень, як-це було передбачено у рішенні Правління позивача згідно протоколу №47-1 від 16.05.2012 року.

При цьому, відповідач сплатив податок з доходів фізичних осіб при укладенні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в сумі 47512,54 гривні згідно платіжному дорученню №1/249021 від 18.05.2012 року та вартість нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, договору про припинення іпотечного договору за інші послуги при оформленні зазначених договорів в сумі 10000 гривень.

21 травня 2012 року відповідач сплатив позивачу суму 74463, 29 доларів США згідно платіжному дорученню №2 від 21.05.2012 року у якості погашення нарахованих процентів за користування кредитом. Цього ж дня, 21.05.2012 року, відповідач сплатив позивачеві 34177, 14 доларів СІЛА згідно платіжному дорученню №1 від 21.05.2012 року у якості погашення кредиту.

При цьому, залишок заборгованості за кредитним договором після сплати коштів від реалізації іпотечного майна склав 148311,08 доларів США.

Згодом протоколом засідання Правління АТ «КБ Експобанк» від 21.10.2013 року №166, було скасовано п. 3 рішення Протоколу №47-1 від 16.05.2012 року засідання Правління АТ «КБ «Експобанк» щодо списання за рахунок формованого резерву залишку простроченої заборгованості за договором кредиту №«177-в від 22.11.2007 року (позичальника ОСОБА_3) у сумі 148 311,08 доларів США, та прийнято рішення про нарахування пені по простроченій заборгованості та доведення претензійно-позовної роботи.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що змістом протоколу Правління АТ КБ «Експобанк» №47-1 від 16 травня 2012 року доводиться факт погашення її заборгованості за кредитним договором, оскільки п. 3 рішення зазначеного протоколу було скасовано 21 жовтня 2013 року протоколом Правління №166, а доказів у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_3 про списання залишку заборгованості за кредитом у сумі 148311,08 доларів США та про те, що рішення правління від 16 травня 2012 року було виконано не надано.

В ході розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_4, для доведення своєї правової позиції заявила клопотання про витребування з Національного банку України доказів щодо припинення кредитних правовідносин між ПАТ Комерційний банк «Експобанк» та нею щодо кредитного договору, який було укладено 22 листопада 2007 року №177-в.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року клопотання було задоволено частково, витребувано у Національного банку України відомості про списання ПАТ КБ «Експобанк» кредитної заборгованості ОСОБА_3 за рахунок резерву, який було сформовано ПАТ КБ «Експобанк» в Національному банку України, після прострочення ОСОБА_3 кредитних платежів відповідно до кредитного договору № 177-в, який було укладено між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Експобанк» 22.11.2007 року з посиланням на первинні документи.

З відповіді Національного банку України від 13 квітня 2017 року за №18-0006/27670 вбачається, що витребувана інформація відсутня, а документи, які зазначені в ухвалі суду апеляційної інстанції на архівне зберігання згідно ст. 251 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідатором ПАТ КБ «Експобанк» до Національного банку України не передавалися.

Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_4 не надала жодного належного та допустимого доказу у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України які б спростували висновки суду щодо наявності її заборгованості перед ПАТ КБ «Експобанк» в зазначеному розмірі, оскільки а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду не надано документів, що підтверджують доводи, про те що заборгованість погашена або списана, а правовідносини за кредитним договором припинені.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, ст. ст.. 307, 308, п.1 ст. 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді Л.В. Карімова

ОСОБА_2