Справа № 455/549/13 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/68/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.

з участю секретаря Симця В.І.

та з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 квітня 2010 року по дорозі "Стрілки-Тур'є Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4, перебуваючи за кермом мотоцикла у стані алкогольного сп'яніння, не впорався із керуванням транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу й ліве узбіччя та вчинив на нього наїзд передньою частиною мотоцикла. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму важкого ступеня з переломом кісток основи черепа, склепіння та лицевого скелету, забій головного мозку, садна справа акулової ділянки носа, щоки та синець під лівим оком, закритий перелом лівого стегна, які утворилися при зіткненні з передньою частиною мотоцикла з наступним падінням обличчям на рульове управління мотоцикла, а потім падінням на дорожнє покриття задньою частиною тіла. Вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП встановлено вироком у кримінальній справі від 02 липня 2012 року. Власник мотоцикла ОСОБА_5 свідомо дозволив ОСОБА_4 керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а тому повинен спільно з ним відшкодувати завдану ДТП шкоду. Документально витрати на лікування підтверджуються на суму 33 458, 36 грн. та 3 189, 98 грн., витрачених на проїзд його рідними. Разом з тим, фактично витрати на лікування становлять 30 000 доларів. Крім того, він (позивач) отримав до ДТП "зелену карту" для виїзду в США, вартість оформлення якої у розмірі 7 949, 24 грн. підлягає стягненню із відповідачів. Додаткові витрати, викликані необхідністю спеціального медичного догляду, становлять 41 292 грн. Також він мав можливість отримувати заробіток у США, де мінімальна заробітна плата 7, 25 доларів США за годину, тому втрачений за три роки заробіток становить 36 192 доларів США. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути із відповідачів 50 000 грн. Враховуючи відшкодовану ОСОБА_4 суму витрат на лікування та додаткових витрат у розмірі 87 000 грн., позивач просив стягнути із відповідачів втрачений заробіток у розмірі 36 192 доларів США та моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 49 989 грн. 58 коп. моральної (немайнової) шкоди та 499 грн. 90 коп. судових витрат в дохід держави.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просив рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалене в порушення норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначав, що судом не враховано, що ним фактично відшкодовано позивачу майнову та моральну шкоду, оскільки ним передано позивачу 87 000 грн. Крім того, апелянт зазначає, що суд безпідставно виніс рішення про стягнення коштів в солідарному порядку, а не у частці.

Відповідач ОСОБА_5 просив рішення районного суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що суд прийняв рішення в порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт, зокрема, зазначав, що ДТП трапилась 04 квітня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 08 квітня 2013 року, відтак позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого права. Крім того, апелянт посилається на те, що позивач усунув недоліки позовної заяви поза строком, який був визначений судом, однак незважаючи на це судом було відкрито провадження у справі.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмови у стягненні на його користь втраченого заробітку (доходу) скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог щодо стягнення втраченого заробітку (доходу), посилаючись на те, що ОСОБА_2 вже мав домовленість про майбутнє місце праці в США. Завадила виїзду в США лише ДТП та інвалідність, отримана внаслідок неї.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) 34 992 грн. 71 коп. на відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) та 117 398 грн. 80 коп. втраченого заробітку за період з 21 липня 2010 року по 01 грудня 2013 року, а з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3) 14 996 грн. 74 коп. на відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди та 50 613 (пятдесят тисяч шістсот тринадцять) грн. 72 коп. втраченого заробітку за період з 21 липня 2010 року по 01 грудня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 1249 грн. 10 коп., а з ОСОБА_5 на користь держави 538 грн. 33 коп. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, в яку внесено виправлення ухвалою цього суду від 28 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року скасовано у частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини, вказані в клопотанні представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи, визнані судом неповажними, тому їх неявка згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.07.2012 року стверджується, що відповідач ОСОБА_4 04.04.2010 року о 23 год.30 хв., керуючи мотоциклом марки «ІЖ» без реєстраційного номера, не маючи документів на право керування транспортними засобами, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, порушуючи Правила дорожнього руху, на автодорозі «Стрілки-Тур»є» виїхав на зустрічну смугу, де на узбіччі наїхав на пішохода ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку по узбіччю дороги. Внаслідок наїзду ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, яка завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення втраченого заробітку , районний суд виходив з того, що стягнення втраченого заробітку закордоном не може відшкодовуватися за нормами законодавства України, позивачем не надано суду належних доказів, які б підтвердили можливість працевлаштування позивача у США.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна з таких мотивів.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров»я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, якщо потерпілий ніколи не перебував у трудових відносинах, розмір відшкодування визначається за ч.2 ст. 1195 ЦКМ України виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Судом установлено, що ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах, тому розмір відшкодування втраченого ним заробітку (доходу) визначається за ч.2 ст. 1195 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2016 року за клопотанням представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 у даній справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 4 від 19.10.2016 року, яка проведена у період з 20.01.2017 року по 20.02.2017 року, убачається, що на період визнання ОСОБА_2 інвалідом ІІ групи з 24.07.2010 року до 12.08.2012 року стійка втрата професійної працездатності у потерпілого складала 80 %. У період з 13.08.2012 року по 12.08.2013 року стійка втрата професійної працездатності у потерпілого складала 65 %. З моменту встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тобто в період з 13.08.2013 року -27.08.2015 року (група інвалідності встановлена безтерміново) у ОСОБА_2 стійка втрата професійної працездатності складає 55 % (т.2 а.с.182-190).

Даний висновок зроблений у відповідності до чинного законодавства, є достатньо обґрунтований, виконаний судово-медичною експертною комісією, в тому числі експертом ОСОБА_7 із стажем експертної роботи 42 роки.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та розмір втрати позивачем працездатності за період з 21.07.2010 року по 01.12.2013 року розмір втраченого заробітку ОСОБА_2 становить 30 663,45 грн., що стверджується розрахунком наявним у матеріалах справи, на спростування якого відповідачами не надано жодних доказів (т.2 а.с.219).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2014 року встановлено, що вина володільця транспортного засобу ОСОБА_5 у завданій з вини ОСОБА_8, який його використовував, шкоді становить 30 % , ОСОБА_4 -70 %. Рішення в цій частині набрало законної сили.

З урахуванням вини з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_2 21 464,41 грн. втраченого заробітку, а з ОСОБА_5 9 199,04 грн. втраченого заробітку.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення втраченого заробітку, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 314 , ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1»яновича ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 ОСОБА_1»яновича до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позов ОСОБА_2 ОСОБА_1»яновича до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_1»яновича 21 464, 41 грн. втраченого заробітку

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_1»яновича 9 199,04 грн. втраченого заробітку

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий

Судді: