Провадження № 2/344/1079/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавленя батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач»), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавленя батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з»явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання.

Представником органу опіки і піклування подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, просили прийняти рішення в інтересах дитини.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

З 2010 року по 2015 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з батьком ОСОБА_2 (а.с.10-12).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.01.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.13-15).

В позовній заяві Позивач зазначає, що Відповідач в 2014 році покинула його з дитиною та виїхала у невідомому напрямку, по даний час її перебування йому невідоме, спільною дитиною Відповідач не цікавиться, не телефонувала, не писала листів, Відповідач не підтримує жодного зв'язку з дочкою, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов"язків щодо виховання доньки, ухиляється від обов"язку матері по вихованню дитини, протягом тривалого часу не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її підготовкою до самостійного життя, долею та станом здоров"я дитини не цікавиться, бажання побачитися з дитиною не виявляє.

Відповідач платити аліменти відмовляється.

Відповідно до довідки ГТУЮ в Івано-Франківській області Івано-Франківського МВ ДВС від 11.11.2016 року заборгованість по стягненню аліментних платежів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно виконавчого листа №344/16335/2014 , виданого Івано-Франківським міським судом станом на 01.11.2016 року становить 23800 грн. ( а.с.16).

Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, самостійно аліменти не сплачує, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав.

Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 лютого 2017 року № 56 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Так, як випливає зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування, відповідно до індивідуально-психологічного обстеження дівчинки, проведеним психологом МДКЛ ОСОБА_5 від 14.09.2016 року рівень пізнавальної сфери і моторики ОСОБА_4 відповідають віковим критеріям. Рівень тривожності у дитини низький, присутній контроль над своїми почуттями та емоціями. У дівчинки простежується образа на матір. До батька та його сім"ї ставлення позитивне, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 141, 180 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача.

В ході розгляду справи Судом встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання.своїх батьківських обов'язків щодо спілкування та виховання дитини, оскільки у 2014 році покинула Позивача з донькою та виїхала у невідомому напрямку.

Відповідно до довідки про склад сім"ї від 08.11.2016 року №796 Позивач з дитиною зареєстровані і проживають в АДРЕСА_3, де створені належні побутові умови проживання, що підтверджується актом обстеження від 07.11.2016 року. ( а.с.21,18)

Згідно характеристики Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради від 07.11.2016 року №792 ОСОБА_2 працює методистом навчально-методичного кабінету ЦПТО в Івано-Франківській області, де зарекомендував себе з позитивної сторони. ( а.с.22).

Відповідно до довідки від 09.11.2016 року №99/01-21 Івано-Франківського навчально-реабілітаційного центру Івано-Франківської області ОСОБА_4 відвідує дошкільну групу з вересня 2015 року. За період перебування дитини в закладі мати, ОСОБА_3, дочку не відвідувала, не приводила і не забирала з садка. (а.с.19)

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, враховуючи конкретний зміст висновку органу опіки та піклування (Витяг з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 лютого 2017 року № 56 «Про розгляд питань органу опіки та піклування»), вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

В даному випадку Суд вважає, що відносини Відповідача з дитиною ще можуть змінитися, оскільки відсутність наміру приділяти увагу вихованню дитини у Відповідача судом не встановлено, а Позивач зобов'язана не чинити йому перешкод в цьому.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, Суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу на Відповідача - позбавлення її батьківських прав відносно дитини, а тому позов слід задоволити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавленя батьківських прав,- задоволити.

Позбавити ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстровану в АДРЕСА_1, батьківських прав відносно неповнолоітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домбровська Г.В.