Номер провадження: 22-ц/785/5279/17
Номер справи місцевого суду: 501/4564/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі - 4 247 747,18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24.11.2006 р., а саме на - будівлю магазину з підвалом, загальною площею - 230,1 кв. м, що знаходиться на вулиці Паркова 12-М в м. Іллічівськ Одеської області, на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,0085 га., шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 кредитного договору №0 від 24.11.2006 року (далі Кредитний договір) останній отримав кредит в сумі 220 000,00 доларів США, зі сплатою встановленої процентної ставки у розмірі - 11,3% річних, на строк з - 24.11.2006 року по 24.11.2021 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку, за укладеним з ПАТ «УкрСиббанк» договором іпотеки від 24 листопада 2006 року, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по вул. Паркова 12-М в м. Іллічівськ Одеської області, загальною площею - 230,1 кв. м., розташовану на земельній ділянці комунальної власності, площею - 0,0085 га..

08 грудня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 0 від 24.11.2006 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року.

В порушення умов кредитного договору позичальник свої обовязки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 05.08.2014 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

У разі прострочення сплати чергового платежу кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати платежів за кредитним договором.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог останнього, Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.10.2015 р. позов Банку задоволено.

В рахунок виконання основного зобовязання ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.11.2006 року в розмірі 4 247 747,18 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по вулиці Паркова 12-М в м. Іллічівськ Одеської області, загальною площею - 230,1 кв. м., що розташована на земельній ділянці комунальної власності, площею - 0,0085 га, шляхом набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по вулиці Паркова 12-М в м. Іллічівськ Одеської області, загальною площею - 230,1 кв. м., що розташована на земельній ділянці комунальної власності, площею - 0,0085 га..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 3 654,00 гривень.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20.04.2017 р. заяву ОСОБА_4 від 16.02.2017 р. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5, представник апелянта, у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Банк у судове засідання представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими, оскільки позичальник не виконує належним чином свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору (а. с. 76 - 78). Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 335, 344, 376, 392, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 36, 37 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За умовами укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 кредитного договору №0 від 24.11.2006 року (а. с. 8 22) останній отримав кредит в сумі 220 000,00 доларів США, зі сплатою встановленої процентної ставки у розмірі - 11,3% річних, на строк - з 24.11.2006 року по 24.11.2021 року.

Пунктом 11.1 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов цього договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове поверхня кредиту. У випадку неотримання повідомлення (вимоги) Банку в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього повідомлення Банку, чи з інших підстав термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове поверхня кредиту від Банку.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку, за укладеним з ПАТ «УкрСиббанк» іпотечним договором від 24 листопада 2006 року (а. с. 23 26), належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по вул. Паркова 12-М в м. Іллічівськ Одеської області, загальною площею - 230,1 кв. м., розташовану на земельній ділянці комунальної власності, площею - 0,0085 га..

Пунктами 4.2, 4.6, іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя передбачено п. 5 іпотечного договору.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3 іпотечного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У повідомленні Іпотекодержатель зазначає, який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36, ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

08 грудня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 0 від 24.11.2006 року та іпотечним договором від 24.11.2006 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а. с. 34 36).

В порушення умов кредитного договору позичальник свої обовязки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 05.08.2014 р. виникла заборгованість у розмірі - 4 247 747,18 грн. (а. с. 30).

14.08.2014 р. Банк відправив поштою відповідачу лист-вимогу про необхідність погашення боргу. Банк повідомив, що у разі незадоволення вказаної вимоги він змушений буде захищати свої права вчиненням виконавчого напису або зверненням до суду з вимогою про стягнення боргу. Крім того, може звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Позичальник порушення умов кредитного договору не усунув. Станом на 05.08.2014 р. виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі - 4 247 747,18 грн., що за курсом НБУ 100 доларів США 1 229,7591 грн. становить 345 412,95 доларів США, і складається з: - заборгованість за кредитом 200 802,36 доларів США, що еквівалентно 2 469 385,29 грн.; - заборгованість по відсоткам 144 610,59 доларів США, що еквівалентно 1 778 361,89 грн..

Між сторонами вникли правовідносини із забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором відповідно до договору іпотеки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише ст. ст. 335, 344, 376, 392 ЦК України та в порядку спадкування. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Встановлено, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодержателя врегульований п. 5 Іпотечного договору (а. с. 23 26), відповідно до якого Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (до нього прирівнюється застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6-2967цс16, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту. В задоволенні позову Банку необхідно відмовити.

Доводи апелянта про те, що за рішенням суду право власності може бути визнано тільки у передбачених законодавством випадках є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку за вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3