АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/4/17 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ТОВ Лізингова компанія Автофінанс в користь ОСОБА_2 107284 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 2500 грн. понесених витрат на правову допомогу та 1072,84 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ Лізингова компанія Автофінанс просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, ухваленим у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом при розгляді справи наявності договірних відносин між ОСОБА_2 і ТОВ Лізингова компанія Автофінанс, що в свою чергу виключає застосування вимог ст.1212 ЦК України. При цьому, посилається на договір лізингу від 28.03.2015 року з відповідними Додатками 1 і 2, укладений між сторонами, усі істотні умови якого погоджені позивачем шляхом підписання такого з Додатками на кожній сторінці. Стверджує, що при підписанні договору від 28.03.2015 року сторони визначили, що предметом такого є автомобіль Hunday 130 з вартістю 411400,00 грн. Позивачем було фактично сплачено частину Авансового платежу і Комісію за організацію та оформлення договору, крім Комісії за передачу предмета лізингу, а отже у відповідача не розпочався 120-ти денний термін, під час якого здійснюється придбання предмету лізингу, а у позивача ще не виникло право на його отримання в користування. ОСОБА_3 не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Також, з врахуванням того, що за заявою ОСОБА_2 договір лізингу в подальшому був розірваний, позивачу було повернуто частину внесених на рахунок товариства коштів (за винятком адміністративного платежу, який за умовами укладеного між сторонами договору поверненню не підлягає).

У судовому засіданні представник ТОВ Лізингова компанія Автофінанс ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній. В подальшому, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'являлася, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджало продовженню розгляду справи у її відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_1 відносно апеляційної скарги заперечили, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою, а рішення суду законним, ухваленим з дотриманням норм права. Зазначають, що жодних договорів ОСОБА_2 з ТОВ Лізингова компанія Автофінанс не укладав і в зв'язку з тим, що ні договір лізингу від 28.03.2015 року, ні Додатки до нього не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки про їх існування відповідачем не заявлялося, суд обгрунтовано прийшов до висновку про повернення останнім отриманих без достатніх правових підстав від позивача коштів. Крім того, вважають, що своїми діями про часткове повернення 99216 грн. за заявою ОСОБА_2 до пред'явлення ним позову в суд, відповідач визнав факт безпідставно набутих грошових коштів від позивача.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з недоведеності відповідачем ТОВ Лізингова компанія Автофінанс факту існування договірних чи будь-яких інших зобов'язальних правовідносин між сторонами, а тому грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на рахунок відповідача, як такі, що набуті останнім без достатніх правових підстав підлягають стягненню в користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають вимогам закону та зроблені з врахуванням наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що з інтернет-оголошення позивачу стало відомо про продаж автомобіля Hundai 130, 2013 року випуску, за ціною 206500 грн. Зв'язавшись за вказаним в оголошенні номером телефону, ОСОБА_2 у розмові з представником ТОВ Лізингова компанія Автофінанс ОСОБА_5 дізнався, що після сплати ним більше половини вказаної в оголошенні вартості автомобіля, такий протягом трьох днів буде доставлено йому за місцем проживання з доплатою в день доставки решти суми. З врахуванням того, що день його звернення за вказаним вище оголошенням 28.03.2015 року був вихідним днем (субота) і будь-які договори зі слів працівника компанії не могли бути укладені в зв'язку з відсутністю печатки, ОСОБА_5 дала йому реквізити товариства для оплати авансу за автомобіль, зазначивши, що договір можна буде підписати після вихідних.

Того ж дня, 28.03.2015 року, ОСОБА_2 через відділення ПАТ "Промінвестбанк" здійснив платіж на рахунок TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" в розмірі 41140 гривень з призначенням платежу "перший внесок за автомобіль Hyundai 130 дог № 001917" (а.с.3).

31.03.2015 року через відділення ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_5" ОСОБА_2 було сплачено на рахунок TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" ще два платежі в розмірах 25360 грн. та 140000 грн. з призначенням платежу залишкова оплата за автомобіль (а.с.4).

Всього на рахунок відповідача позивачем було сплачено 206500 грн.

Після здійснення вказаних платежів позивачу представником відповідача було надано для ознайомлення та підписання не договір купівлі-продажу транспортного засобу, а договір фінансового лізингу з іншою вартістю автомобіля на вкрай невигідних умовах, через що позивач відмовився від підписання договору, вимагаючи повернення сплачених грошових коштів у повному розмірі (в сумі 206500 грн.).

Менеджер TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" повідомила, що з головного офісу компанії у м.Києві з позивачем у телефонному режимі буде узгоджено порядок та дату повернення йому грошових коштів. Однак, впродовж місяця ніяких повідомлень не було.

В травні 2015 року на повторне звернення позивача про повернення грошових коштів, представником TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" ОСОБА_5 йому було роз'яснено, що для повернення коштів необхідно написати заяву про розірвання договору, від чого позивач відмовився, оскільки жодних договорів чи будь-яких інших документів із відповідачем не укладав та не підписував.

26.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" з проханням про повернення йому безпідставно набутих коштів в розмірі 206500 грн. (а.с.5-8).

27.08.2015 року TOB "Лізингова компанія "Автофінанс" позивачу повернуто частину сплачених коштів в розмірі 99216 грн., однак решту суми в розмірі 107284 грн. так і залишилася неповернутою.

Заперечуючи факт укладення договору лізингу від 28.03.2015 року та будь-яких Додатків до нього, що не були предметом розгляду судом першої інстанції, оскільки долучені відповідачем лише після ухвалення рішення до апеляційної скарги, позивач в ході розгляду справи апеляційним судом клопотав про призначення судової почеркознавчої експертизи.

З висновку судової почеркознавчої експертизи за № 871/872/16-22 від 16 лютого 2017 року, призначеної за клопотанням позивача в ході розгляду справи апеляційним судом, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 у договорі фінансового лізингу № 001917 від 28.03.2015 року, додатках № 1 та № 2 до вказаного договору виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

У відповідності до вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно п.1.23 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22 неналежний отримувач особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 передбачено, що кошти, які помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, встановлені законодавством України. У разі неповернення належним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановивши відсутність будь-яких договірних відносин чи інших зобов'язань між сторонами в даній справі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем прав позивача внаслідок збереження без достатніх правових підстав перерахованих ОСОБА_2 на рахунок ТОВ Лізингова компанія Автофінанс грошових коштів у сумі 107284 грн. і, як наслідок про стягнення таких в користь позивача у судовому порядку.

При цьому, доводи апеляційної скарги ТОВ Лізингова компанія Автофінанс в частині неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи й полягають у неврахуванні судом наявності письмового договору лізингу з додатками, укладеного 28.03.2015 року, колегія суддів вважає безпідставними з врахуванням того, що відповідачем такий договір для дослідження судом першої інстанції не надавався.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права, що полягає у безпідставному застосуванні до спірних правовідносин вимог ст.1212 ЦК України з посиланням на факт укладення між сторонами договору лізингу від 28.03.2015 року з відповідними додатками, оскільки факт укладення договору лізингу на вказаних у ньому умовах спростовується іншими належними й допустимими доказами, а саме, висновком почеркознавчої експертизи № 871/872/16-22 від 16 лютого 2017 року, який є категоричним і в сукупності з поясненнями позивача ОСОБА_2 та іншими письмовими доказами: квитанціями про перерахування на рахунок відповідача грошових сум, призначення яких вказано як перший внесок за автомобіль і залишкова вартість автомобіля (а.с.3-4), а не будь-які платежі, передбачені договором від 28.03.2015 року (такі як, адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу, комісія за супроводження договору, лізинговий платіж, перший платіж (а.с.146)); письмовою заявою ОСОБА_2 від 26.06.2015 року про повернення безпідставно набутих коштів (а.с.5) та фактом часткового повернення 27.08.2015 року позивачу коштів в сумі 99216 грн. дають підстави вважати недоведеними заперечення відповідача щодо наявності договірних відносин з приводу передачі позивачу автомобіля у лізинг. А враховуючи, й відсутність будь-яких фактичних даних про існування договірних відносин з приводу купівлі-продажу автомобіля, належні позивачу кошти в сумі 107284 грн., що перераховані на рахунок відповідача, зберігаються в останнього без достатньої правової підстави й відповідно до вимог ст.1212 ЦК України підлягають поверненню ОСОБА_2

Беручи до уваги те, що договір фінансового лізингу між сторонами в справі не укладався, безпідставними колегія суддів вважає й доводи апелянта про відсутність правових підстав для повернення усієї суми внесених позивачем коштів з посиланням на п.12.1 Договору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в даній справі, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, скасуванню з підстав, наведених у ній, не підлягає.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : І.В. Фащевська

ОСОБА_7