Справа № 462/4801/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3690/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цап П.М.,

за участю: представника відповідача (апелянта) ОСОБА_2 ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4,

третьої особи - державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 29.04.2014р., посвідченого Державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2-370 та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки він не мав наміру укладати даний правочин, в момент вчинення правочину він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його дружина не давала згоди на укладення договору купівлі-продажу та він не отримав оплати за квартиру згідно оспорюваного договору. У звязку із чим просив суд визнати недійним Договір купівлі-продажу квартири на підставі ст..ст. 203, 215, 225 та 230 ЦК України.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №6 на вул. Головацького, 24 у місті Львові від 29 квітня 2014 року № 2-370, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру №6 на вул. Головацького, 24 у місті Львові за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року №2-370.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, апелянт, зазначає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, без повного та всебічного з'ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, правовим позиціям Верховного Суду України, які є обовязковими до застосування, та без належного дослідження та оцінки доказів, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення. Зокрема зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір було підписано ними особисто в присутності нотаріуса. ОСОБА_4 діяв свідомо та з наміром відчужити квартиру на користь Відповідача. Також зазначив, що квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_4, що не потребувало згоди його дружини. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 11 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача витрати за подання апеляційної скарги.

Клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи відхилено, оскільки у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що причини неявки не є поважними, сам позивач не заперечив щодо розгляду справи у відсутності його представника, а відтак колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності осіб, які не зявились, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта (відповідача) ОСОБА_3 та державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 на її заперечення, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення даним вимогам закону не відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення договору купівлі-продажу не було зясовано думку дружини Позивача ОСОБА_6 щодо її згоди на укладення договору, а тому має місце порушення положень ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочину недійсним за ст. 215 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 29.04.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений Державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2-370. (а.с.15-16)

Відповідно до п.1 Договору продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 Договору зазначена квартира належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 06709-3 (а.с.13), виданого Виконкомом Львівської міської ради та зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України (в редакції чинній на момент набуття Позивачем права власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу, продавець зазначає, що вищезгадана квартира є його особистою приватною власністю, про що зазначено в заяві, поданій в Сьому львівську державну нотаріальну контору 29.04.2014 р..(а.с.76 зворот)

З матеріалів справи вбачається, що Позивач в серпні 1996 року набув квартиру в порядку приватизації житлового фонду згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в приватну власність.

Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № 06709-3 та Заявою ОСОБА_4 від 29.04.2014 р., яку він надав нотаріусу під час укладення оспорюваного договору.(а.с.81)

За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування права спільної сумісної власності на квартиру у Позивача та його дружини, що виключає необхідність отримувати її згоду на укладення договору щодо відчуження квартири.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦК України, у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відтак, колегія суддів вважає, що визнання правочину щодо відчуження майна, укладеного одним співвласником, недійсним з підстав відсутності згоди іншого співвласника, допускається за наявності відповідних підстав лише за позовом такого іншого співвласника як особи, чиє майнове право порушено та підлягає судовому захисту у обраний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту введення позивача в оману щодо обставин які мають істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. При цьому наявність умислу в діях відповідача та доводиться особою, яка діяла під впливом обману.

Матеріали справи не містять доказів введення позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення відповідного правочину.

На думку колегії суддів, не знайшла свого підтвердження наведена позивачем обставина перебування позивача в момент вчинення правочину в стані коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Надані позивачем довідки медичних установ не містять підтвердження даної обставини.

В супереч вимогам ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів існування зазначених обставин в момент вчинення оспорюваного договору.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, зокрема п.4 Договору купівлі-продажу квартири, купівля зазначеної квартири вчиняється за 180552 грн., які продавець отримав від покупця в повній сумі шляхом безготівкового перерахування з рахунку покупця на рахунок продавця до посвідчення цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання повного розрахунку за дану квартиру(а.с.76) Факт повного розрахунку підтверджується також довідкою, випискою про рух коштів та копією платіжногодоручення(а.с.78-80)

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в законній силі перебувати не може, воно підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, його висновки, за якими ухвалено оскаржуване рішення, не відповідає обставинам справи, ним неправильно застосовано норми матеріального права. Тому рішення Залізничного районного суду міста Львова від 11 квітня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з позивача в користь апелянта (відповідача) судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.88, 303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 401,94 грн..

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді:

ОСОБА_7

ОСОБА_8