Справа № 471/175/17-ц
Провадження №2/471/153/17
Номер рядка звіту 18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2017 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Данілової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Братське Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення коштів за договором та стягнення моральної шкоди.

26 квітня 2017 року позивач уточнив позовну заяву та просив суд про визнання недійсним договору лізингу транспортного засобу та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 28.07.2014 року було укладено договір фінансового лізингу. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу трактор МТЗ 82, а позивач зобовязувався сплачувати за користування трактором лізингові платежі та інші платежі відповідно до умов договору. 28 липня 2014 року позивач сплатив за умовами договору комісію за організацію в розмірі 17500,00 грн. В подальшому у позивача виникли сумніви, щодо правомірності дій відповідача, він звернувся до останнього з проханням про розірвання договору та повернення сплачених коштів, проте відповідачем було розяснено, що сплачені кошти поверненню не підлягають за умовами договору. Позивач вважає, що оскільки договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально, у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій, умови договору не відповідають вимогам законодавства, отже договір є нікчемним, відповідач повинен повернути сплачені позивачем кошти за договором. Також зазначив, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральних страждань, та просить суд про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Відповідач у судове засідання свого представника не надіслав, до суду направив заяву про закриття провадження у справі у звязку з тим, що аналогічний спір у справі вже розглядався, позивач звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору у звязку з тим, що його умови є несправедливими. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року у задоволенні позову позивачу було відмовлено. Також відповідачем було подано зустрічний позов про визнання договору дійсним, проте ухвалою суду від 02.06.2017 року зазначену заяву було повернуто у звязку з не усуненням її недоліків.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

28 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 000884.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

Предметом договору лізингу є трактор МТЗ 82 (п. 3.1 Договору).

На виконання умов п. 8.2.1. 28 квітня 2014 року лізингоотримувач сплатив комісію за організацію договору у розмірі 17500, 00 грн.(арк..с. 19).

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ст.. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами ч. 1ст.220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як встановлено судом, договір лізингу від 28.04.2014 року між позивачем та відповідачем нотаріально посвідчений не був, а отже в силу ст.. 220 ЦК України є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першоїстатті 227 ЦК Україниправочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Позивачем під час судового розгляду справи не надано належних доказівнаявності шкоди, не підтверджено факту моральних чи фізичних страждань внаслідок дій відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно дост. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути недоплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати договір № 000884 фінансового лізингу від 28 квітня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за договором № 000884 фінансового лізингу від 28 квітня 2014 року, в сумі 17500 (сімнадцять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок гривень) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок гривень) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_2