Справа № 448/929/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/3286/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Мостиська міська рада Львівської області, Департамент ДАБІ у Львівській області про визнання житлового будинку самочинним будівництвом,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до відповідачів, у якому просила визнати житловий будинок з гаражами загальною площею 80,8 кв.м (житловою площею 22,7 кв.м.) 2004 року побудови (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 року), що розташований за адресом: м. Мостиська, вул. Промислова, 2А і належить ОСОБА_4 самочинним будівництвом.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що весь об'єкт, який утворився в результаті реконструкції ОСОБА_4 у 2009 році будинку по вул. Промислова, 2а м. Мостиська без дозволу ІДАБК та проектної документації є самочинним будівництвом, оскільки, в результаті таких дій об'єкт втратив тотожність із тим, на який власником раніше отримано право власності, так як змінено функціональне призначення, площу, зовнішній вигляд будинку. Самочинність реконструкції будинку встановлена постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 року та підтверджена наявними у справі доказами ОСОБА_5 перевірки Інспекції ДАБК у Львівській області від 21.08.2013 року, висновком судової будівельно-технічної експертизи №2241 від 30.10.2013 року.

Вказує, що до неї після набуття права власності на будинок за адресою м. Мостиська, вул. Промислова, 4, перейшло і право користування земельною ділянкою за цією адресою, а висновок суду, в якому стверджується протилежне, прийнято з порушенням матеріального права.

Висновок про пропущення строку позовної давності є необгрунтованим та не підтверджується обставинами справи.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником буд. №4 по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частці та земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0733 га по вул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, Львівської області, цільове призначення якої є для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є сусідами.

Рішенням сесії Мостиської міської ради від 10.07.2003 р. №20 ОСОБА_4 надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по вул. Промислова, 2А, які було виготовлено та погоджено у встановленому законом порядку і затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 12.09.2003 р. №2.

Згідно з будівельним паспортом, виданим Мостиським АПБ та погодженим районним архітектором від 07.10.2003 р., на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_4, розроблено проект забудови вказаної земельної ділянки.

Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 25.03.2004 р., який затверджений розпорядженням голови Мостиської районної державної адміністрації, індивідуальний житловий будинок ОСОБА_4 в м.Мостиська, вул.Промислова, 2А (збудований на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради від 12.09.2003 р. №2), прийнятий в експлуатацію.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 р., виданим виконавчим комітетом Мостиської міської ради, (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3260568 від 05.04.2004 р., виданий КП Мостиське МБТІ) засвідчується, що ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради №69 від 31.03.2004 р., є власником буд.№2-а по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частці (загальна площа 80,8 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м.; будинок складається з кімнати, кухні, санвузла, комірки, коридору та 2-х гаражів). Форма власності приватна.

01.08.2013р. ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_4 за адресом: вул. Промислова, буд.№2-а, у м.Мостиська, Львівської області, в ході якої встановлено, що ОСОБА_4 у 2003 році здійснив будівництво житлового будинку по вул. Промисловій, 2-а, у м.Мостиська, Львівської області, на власній земельній ділянці (державний акт ЛВ №000058 від 11.04.2003р.) з істотним порушення будівельного паспорту, виданого Мостиським АПБ та погодженого районним архітектором від 07.10.2003р., на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6, на який виготовлено технічний паспорт Мостиським РБТІ від 26.02.2004р. та оформлено право власності (витяг про оформлення реєстрації права власності на нерухоме майно від 05.04.2004р.). Відповідач без дозволу ІДАБК у Львівській області провів у 2009 році реконструкцію існуючого житлового будинку з добудовою по вул. Промисловій, 2-а, у м.Мостиська, Львівської області, (що відображено у технічному паспорті, виготовленому Мостиським РБТІ від 17.03.2013р. №273) по межі суміжних земельних ділянок із сторони ОСОБА_2, що є порушенням ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» та ст.ст.7,9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ДБН.А.2.2.-3-2004 «Склад, порядок, розроблення та погодження та затвердження проектної документації для будівництва», п.3.19, 3.25, 3.25а ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських, сільських поселень».

Згідно ч.1 та ч.2 ст.376 ЦК України (в редакції чинній станом на 25.03.2004 р.), житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:

- про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки;

- про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво;

- про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено;

- про знесення самочинно збудованого нерухомого майна;

- про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову;

- про стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстави для визнання буд.№2А по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, самочинним будівництвом відсутні, так як ОСОБА_4 має належним чином оформлені правовстановлюючі документи про право власності на вищевказаний житловий будинок, який ще 25.03.2004 р. прийнятий в експлуатацію ОСОБА_6 державної технічної комісії Мостиської районної державної адміністрації про прийняття закінченого будівництвом обєкта.

Крім того, згідно ч.1 та ч.2 ст.120 ЗК України (2001 р., в редакції чинній станом на 26.12.2003 р. дату придбання позивачем ОСОБА_2 будинку згідно договору купівлі-продажу), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд. Які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У відповідності до п.ґ) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.0з3.2010), при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміниїї цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу.

В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17 ).

Як убачається із опису меж земельної ділянки ОСОБА_4, площею 0,0733 га по вул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, Львівської області, відображеному у Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003 р.: А-Б землі загального користування (вул.Промислова); Б-В землі заводу «Електрон»; В-Г землі гр.ОСОБА_6; Г-А землі ПАФ «Теодор».

ОСОБА_2 придбала буд.№4 по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частці на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим №2698 від 26.12.2003 р. (Мостиська нотконтора).

З тих підстав суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на момент оформлення ОСОБА_4 Державного акту про право власності на земельну ділянку по вул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, здійснення ним будівництва житлового будинку №2А по вул.Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, який прийнятий в експлуатацію 25.03.2004 р., позивач не набула права власності на земельну ділянку по вул. Промисловій, 4 у м.Мостиська, Львівської області.

Право власності на земельну ділянку, на межі якої відповідачем побудований спірний будинок, позивач набула лише 07.11.2006 р. (дата видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку), а тому її право користування та розпорядження своїм майномі прибудинковою територією діями відповідача порушеним не було.

Провівши системний аналіз зазначених доказів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

У мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції покликався на пропуск позивачкою позовної давності, однак в кінцевому варіанті правильно відмовив за безпідставністю вимог, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав також не має.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7