Справа № 308/5984/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря Бомбушкар В.П.

позивача ОСОБА_1І

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО-Транс» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО-Транс» про про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що до прийняття на роботу у ТОВ «ТРІО-Транс» згідно наказу № 12-к від 10.03.2016р. на посаду бухгалтера-касира з випробувальним строком, він згідно договору701/14-16 від 01.01.2016р., укладеному між ним, Ужгородським міським центром зайнятості та ТОВ «ТРІО-Транс» пройшов стажування на підприємстві і йому безпідставно при прийнятті на роботу встановили випробувальний строк, що він не був ознайомлений з посадовою інструкцією бухгалтера-касира. Наказом ТОВ «ТРІО-Транс» від 10 травня 2016 року його було звільнено відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України з займаної посади як такого, що не пройшов випробувальний строк. Оскільки він вважає себе незаконно звільненим, просить поновити його на посаді бухгалтера-касира у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТРІО-Транс», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимошеного прогулу з 11 травня 2016р. до дня винесення судового рішення, який на день предявлення позову складає 6052,28грн.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог: про визнання незаконним, безпідставним та скасування наказу № 31-К від 10.05.2016р. про звільнення його з роботи згідно з ч.2 ст.28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування; зобов'язати Відповідача задовольнити його заяву та видати наказ про звільнення з роботи за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, датований днем винесення судового рішення, і вважати цю дату останнім днем вимушеного прогулу; зобов'язати Відповідача виплатити вихідну допомогу у звязку із звільненням у розмірі середнього заробітку, який на день пред'явлення позову становить 6 657,50грн; зобов'язати Відповідача виплатити компенсацію невикористаної відпустки за 16 календарних днів за період друга половина травня 2016р. - перша половина січня 2017р. (на день пред'явлення позову) у розмірі 3 259,84 грн.; зобовязати Відповідача подати до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області (відділення у м. Ужгороді) уточнені "Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (Додаток 4)" за період: травень 2016 р. по день звільнення, визнання правомірним з 01 грудня 2016р. збільшення у розрахунках розміру середнього заробітку до 6 657,50грн. у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1450,00грн. до 1600,00грн., тобто на 10%.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити , додавши, що посадову інструкцію для ознайомлення йому не давали і про ознайомлення з такою він не розписувався , акти від 10.03.2016 року , 14.03.2016 року , 16.03.2016 року ,29.04.2016 року та від 10.05.2016 року не відповідають дійсності, доповідні від 06.04.2016 року , 27.04.2016 року, 10.05.2016 року містять недостовірну інформацію і про наявність таких його взагалі не повідомляли. Додав , що підприємству потрібний був працівник його фаху тому його взяли на роботу . Причина звільнення йому взагалі не зрозуміла , гадає , що це реакція на те, що його прийняли на роботу наперекір позиції гол. бухгалтера.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності № 34 від 08 липня 2016 року збільшені позовні вимоги не визнала , просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. Додала , що підстави для відмови у позовних вимогах зазначені у наданому суду запереченні на позов.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що працює на посаді заступника директора ТОВ «ТРІО-ТРАНС». До його обов»язків входить вирішення загальних та кадрових питань на вказаному товаристві. ОСОБА_1 був направлений до них центром зайнятості, оскільки товариство подавало відомості про вакансію бухгалтера. Протягом трьох днів ОСОБА_1 проходив стажування, для чого 01.03.2016 року був укладений тристоронній договір № 701/14-16 "про професійне навчання безробітного у роботодавця" між товариством, центром зайнятості та ОСОБА_1 та Програма стажування між товариством та центром зайнятості. 02.03.2016 року було видано відповідний наказ № 2-с "про зарахування на професійне стажування". На триденному стажуванні наполягав центр зайнятості. Після проходження стажування спеціалістом центру зайнятості в "програмі стажування ОСОБА_1І." було відмічено, п.2.1 , що ознайомлений з з посадовою інструкцією та робочим місцем бухгалтера. Зазначив, що позивач з посадовою інструкцією був ознайомлений, однак не підписався про це. Також зазначив, що під час підписання угоди та програми стажування керівництво товариства ще не бачило трудової книжки ОСОБА_1, оскільки така знаходилася у центрі зайнятості, а якщо б бачило то не підписували би угоди з ОСОБА_1, оскільки останній змінив багато місць роботи, але було вже пізно і товариство взяло ОСОБА_1 на роботу, але з випробувальним терміном. Після прийняття ОСОБА_1 на роботу працівник товариства одразу надав йому для підпису позивачу посадову інструкцію, з якою ОСОБА_1 знайомився під час стажування, але останній відмовився її підписувати, про що було складено акт. Також зазначив, що позивач щоденно порушував трудову дисципліну, але актів товариство не складало . Позивач просив звільнити його за власним бажанням. Крім того додав, що у вересні 2016 року у товаристві була комплексна перевірка по дотриманню трудового законодавства, зауважень до порядку звільнення ОСОБА_1 не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «ТРІО-ТРАНС». У зв"язку із необхідністю через центр зайнятості товариство прийняло на роботу з випробувальним терміном ОСОБА_1 В його обов"язки зокрема входило придбання матеріалів і в кінці року розрахунок з контрагентами. Під час випробувального терміну встановлено, що ОСОБА_1 слабий спеціаліст не володіє достатніми теоретичними знаннями з питань бухгалтерського обліку, а також знаннями щодо податкового та бухгалтерського законодавства. Під час роботи на підприємстві ОСОБА_1 робив багато бухгалтерських, а також механічних помилок, подавав авансові звіти з помилками у зв»язку з чим виникала необхідність постійного контролю за його роботою, також повільно виконував завдання, що, зокрема, впливало на строки подачі звітності. На зауваження щодо роботи не реагував, не хотів розписуватися про ознайомлення з посадовою інструкцією. Також помилки позивача призводили до виходу з ладу системи 1-С, що зумовлювало необхідність виклику спеціаліста з відповідною оплатою. Додала , що триденного строку стажування було недостатньо для з"ясування професійної придатності позивача , однак їхнє ТзОВ потребувало бухгалтера тому і звернулося в центр зайнятості .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є керівником компанії, яка займається налагодженням системи 1-С. Засвідчив, що йому телефонувала бухгалтер ТОВ «ТРІО-ТРАНС» з проханням допомогти налагодити систему 1-С у зв»язку з тиим, що у програмі пішли викривлення обліку на ділянці, яку веде ОСОБА_1 Також додав, що раніше проблем з функціонуванням зазначеної програми на даному товаристві не виникало, також після звільнення ОСОБА_1 більше не поступали заяви від товариства щодо збоїв програми.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору № 701/14-16 "про професійне навчання безробітного у роботодавця" укладеного між товариством, центром зайнятості та ОСОБА_1, позивач проходив стажування у ТзОВ ТРІО-ТРАНС на посаді бухгалтера. 02.03.2016 року ТзОВ ТРІО-ТРАНС було видано наказ № 2-с "про зарахування на професійне стажування". Згідно Програми стажування ОСОБА_1, затвердженої товариством та погодженої директором центром зайнятості , ОСОБА_1 виконав програму стажування яке проходило у термін з 02.03.2016 року по 04.03.2016 року. Як наслідок 04.03.2016 року ТзОВ ТРІО-ТРАНС видало наказ № 4-СД про закінчення стажування .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 10.03.2016р. подав заяву ТзОВ ТРІО-ТРАНС про прийняття його на роботу на посаду бухгалтера-касира з двомісячним випробувальним строком, відповідно з цим був виданий наказ ТзОВ «ТРІО-Транс № 12-к від 10 березня 2016р. про прийняття ОСОБА_1 з 10.03.2016р. на посаду бухгалтера-касира з випробувальним строком два місяці, з якого вбачається , що ОСОБА_1 на встановлення випробувального терміну згоден, про , що особисто розписався.

Згідно наказу ТзОВ «ТРІО-Транс № 31-к від 10 травня 2016р. ОСОБА_1 було звільнено відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України з займаної посади як такого, що не пройшов випробувальний строк.

Частиною першою ст. 26 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Згідно ч.1 ст. 27 КЗпП України, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

В суді встановлено , що обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце згідно положення ст. 29 КЗпП України відповідачем виконано. Проте ОСОБА_1 відмовлявся засвідчити ознайомлення з Посадовою інструкцією бухгалтера-касира № 8 під розпис, про що свідчать акти від 10.03.2016р., 14.03.2016р., 16.03.2016р. і 29.04.2016р. про відмову поставити свій підпис в Посадовій інструкції бухгалтера-касира про ознайомлення з нею.

Відповідно до ст. 30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавствомю.

Згідно ч.2 ст. 28 КХпП України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Як встановлено в ході розгляду справи, ТОВ «ТРІО-Транс», як роботодавець в період випробовувального строку , мав претензії та зауваження до роботи ОСОБА_1І, щодо низького рівня фахової підготовки як бухгалтера, брак теоретичних знань і практичних навичок, невиконання завдань головного бухгалтера, допущення помилок у звітах про використання кошів, що підтверджується доповідними записками головного бухгалтера ТОВ ТРІО-ТРАНС ОСОБА_5 від 06.04.2016р. та 27.04.2016р. та 10.05.2016р., свідченнями у суді свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, первинною бухгалтерською документацією тощо.

Також судом встановлено, що з позивачем повністю проведено розрахунок при його звільненні: виплачені всі суми заробітної плати та інші нарахування; видано трудову книжку, що не заперечує сам позивач..

Суд вважає, що ТОВ ТРІО-Транс" при звільненні ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст. 28 КЗпП України дотримано вимоги закону, оскільки звільнення працівника за вказаних умов це прерогатива роботодавця, й у разі, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір.

Тобто, закон наділяє правом роботодавця в період строку випробування надавати оцінку виконуваній роботі працівником, його відповідність займаній посаді тощо, а в разі встановлення невідповідності працівника роботі, на яку його прийнято, роботодавець вправі ініціювати розірвання трудового договору, що відповідає спірним правовідносинам.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що прийом ОСОБА_1 на роботу з встановленням випробувального терміну та його звільнення як такого, що не витримав випробування на підставі ч.2 ст. 28 ЗпП України проведені з дотриманням норм трудового законодавства і підстав для поновлення його на роботі немає, відповідно, відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та задоволення інших заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 26, 27, ч.1 ст. 28, 30 КЗпП України, ст. ст. ст. ст. 10, 11, 15, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні збільшеного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО-Транс» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук