Справа № 627/1696/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
19 квітня 2017 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Каліберди В.А.,
з участю секретаря Пушкар І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
В С Т А Н О В И В :
ПАТ комерційний банк ПриватБанк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості. Вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до договору № DN7HAK56364657 від 29.08.2008 року отримав кредит у розмірі 7363,23 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 28.08.2013 року.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитно заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 210430-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал В, що належить ОСОБА_1 на праві власності.
Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем станом на 09.10.2014 року рахується заборгованість в сумі 5747,90 (Долар США), а тому позивач згідно умов кредитного договору просить в рахунок погашення заборгованості вилучити у відповідача та передати їм в заклад заставне майно. Також прохає стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 743,20 грн.
Представник позивача ПАТ комерційний банк ПриватБанк в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в звязку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно - заставний договір № DNH7AK56364657, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 7363,23 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами 15,00 % річних та з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28.08.2013 р.
В якості забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідно до умов кредитно заставного договору відповідач надав у заставу автомобіль ВАЗ, модель: 210430-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал В, № кузова/шасі: Y6L2104308L030323, реєстраційний номер: АХ 8623ВМ, що належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АХС №135696.
Пунктами 10.1 та 13.1. договору передбачено, що на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством. Після настання події дефолту та спливу строку, встановленого у статті 12.2.5 Договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог.
Взяті на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки згідно графіку відповідач не виконав.
З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 09.10.2014 р. заборгованість ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору складає 5747.90 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 2621.99 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 133.25 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 47.95 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 2652.59 доларів США, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) 19.33 доларів США, штраф (процента ставка) 272.79 доларів США (1 долар США = 12.93 грн.).
27 листопада 2016 року представником відповідача наданозапереченнях проти позовної заяви, в яких він прохає застосувати строки позовної давності як до основної суми боргу, так і до вимог стосовно неустойки (штрафу, пені), однак вказане клопотання задоволенню не підлягає на підставі слідуючого.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Пунктом 14.11 кредитно заставного договору № DNH7AK56364657 від 29.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, встановлено строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у пять років.
Відповідно до п.п.17.1.5 п.17 вказаного кредитно заставного договору дата погашення кредиту 28 серпня 2013 року, а позивач звернувся до суду з позовом 28.10.2014 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.
Також, як вбачається з матеріалів справи з метою позасудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача 19.08.2013 року за № 30.1.0.0-2/826 та 18.08.2014 року №30.1.0.0/2-826 направлялися письмові вимоги про погашення боргу за кредитом, про що свідчать реєстри згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів претензій до боржників №8728 від 23.08.2013 року та №3763 від 22 серпня 2014 року, які залишилися без задоволення.
Згідно ст.1 Закону України «Про заставу» та ст.572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.
За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1. ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі.
За ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.
Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до ч. 6 ст. 20 цього же закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.
Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
За таких обставин суд вважає, що можливо звернути стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 210430-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал В, № кузова/шасі: Y6L2104308L030323, реєстраційний номер: АХ 8623ВМ, що належить відповідачу ОСОБА_1
Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 743,20 грн., що підтверджено квитанцією про сплату.
В силу ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст.10, 11, 74, 88, 209, 224-226 ЦПК України, ст.526, 1049, 1050 ЦК України, Закону України «Про заставу» суд -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА