Справа № 183/8782/13-ц
№ 2/183/188/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Тен І.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

в с т а н о в и в:

18.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

03.11.2014 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 надана заява, якою остання повідомила про те, що ОСОБА_5 27.07.2013 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.08.2013 року, серія І-КИ № 531221(т.1 а.с.33, 50), у звязку з чим позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.10.2016 року просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь суму основного боргу у розмірі 5 000,00 доларів США, еквівалентну станом на 25.10.2016 року 128 202,40 грн., та 3% річних, що станом на 25.10.2016 року еквівалентно 20 031,11 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 12.04.2011 року між ним та ОСОБА_5 і його дружиною ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підставі якого ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_2 під розписку отримали у борг грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США для сімейних потреб. Відповідачі повинні були повернути суму боргу до 12.08.2011 року. У вказаний термін ОСОБА_5 та ОСОБА_2 борг не повернули, на неодноразові звернення позивача до них останні ухиляються, чим порушують взяті на себе зобовязання. 27.07.2013 року ОСОБА_5 помер, його спадкоємцем є його дружина ОСОБА_2, яка фактично прийняла спадщину, хоча й не оформила своїх спадкових прав на спадкове майно. Отже, як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець після смерті позичальника ОСОБА_5 має виконати вимоги кредитора за договором позики. Крім того, з моменту закінчення строку погашення заборгованості, який сплив 12.08.2011 року станом на 25.10.2016 року минуло 1901 день, а тому з відповідачки повинно бути стягнуто 3% річних, які складають 20 031,11 грн.,а загальна сума стягнення складає 148 233,51 грн.

За таких обставин позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених справ.

Представники позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_6, кожен окремо, в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. При цьому представник позивача ОСОБА_6 зазначив, що просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг, як зі сторони правочину, оскільки на борговій розписці мається її підпис; як з дружини ОСОБА_5, оскільки останній брав кошти у борг на потреби сімї; та як зі спадкоємця після смерті ОСОБА_5, оскільки саме нею успадковане майно останнього.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, кожен окремо, просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначивши, що, дійсно, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, але з 2010 року вони фактично не підтримували з ним шлюбно-сімейні стосунки, у звязку зі стійкою алкогольною залежністю чоловіка. Згодом ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_5 потрібні були грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, а позивач, дізнавшись про це, запропонував останньому надати безпроцентну позику, але під заставу нерухомого майна (квартири), яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і відповідачці ОСОБА_2 Після цього, ОСОБА_4, шляхом обману і фізичного насильства, змусив ОСОБА_5 написати спірну розписку, яка є предметом даного спору, відібравши при цьому у нього оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Комсомольска, 5/20. При цьому, жодних грошових коштів ОСОБА_4 ОСОБА_5 не передавав. Крім того, позивач під фізичним тиском змусив її та ОСОБА_5 скласти на нього нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися їх квартирою. На чистому аркуші паперу, на якому ОСОБА_5 написав розписку, містився підпис відповідачки, який остання дійсно поставила, коли ОСОБА_5 готував документи на розробку проекту переобладнання і встановлення для опалення газового котла (останній був замовником проекту). Також ОСОБА_2 зазначила, що ніяких коштів від ОСОБА_4 вона не отримувала, ніяких розписок ніколи не підписувала. Про неправомірність дій ОСОБА_4 свідчить і той факт, що і на сьогодні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Комсомольска, 5/20 знаходяться у ОСОБА_4 Таким чином, вважаючи дії позивача неправомірними і незаконними, відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано розписку, складену 12.04.2011 року ОСОБА_5, згідно з якою останній отримав від ОСОБА_4 в борг грошову суму у розмірі 5 000,00 доларів США строком повернення до 12.08.2011 року. Крім того, у разі невиконання ним своїх грошових зобовязань ОСОБА_5 зобовязався передати у власність позивачу належну йому на праві власності квартиру. Також в розписці зазначено, що ОСОБА_2 згодна зі всіма діями свого чоловіка ОСОБА_5 (т.1 а.с.8).

Суду надано копію вимоги від 29.01.2013 року про повернення боргу, якою ОСОБА_4 у звязку з порушенням ОСОБА_5 грошового зобовязання звертається до останнього і ОСОБА_2 з вимогою сплатити йому у семиденний строк борг у розмірі 5 000,00 доларів США (т.1 а.с.9).

27.07.2013 року ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть та актовим записом про смерть ОСОБА_5 (т.1 а.с.50, 58).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначив представник позивача ОСОБА_6, ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою: і, як зі сторони правочину, оскільки на борговій розписці мається її підпис; і, як з дружини ОСОБА_5, оскільки останній брав кошти у борг на потреби сімї, а ОСОБА_2 проти цього не заперечувала; і як зі спадкоємця після смерті ОСОБА_5, оскільки саме нею успадковане майно останнього.

Враховуючи той факт, що вищезазначені вимоги передбачають різні правовідносини, які, в свою чергу, регулюються різними нормами законодавства, суд вважає за необхідне розглянути кожну з них окремо.

Щодо стягнення коштів з ОСОБА_2, як зі сторони правочину, то суд приходить до наступного.

На розписці, яка є предметом даного спору дійсно міститься підпис ОСОБА_2 ОСОБА_2 не заперечувала цей факт і в судовому засіданні, а відтак, він в силу ст.61 ЦПК ЦПК України доказуванню не підлягає.

Однак, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних порав та обовязків.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту розписки, кошти в борг брав ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.528 ЦК України, виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто.

Як випливає зі змісту розписки, остання не містить зобовязання ОСОБА_2 виконати зобовязання за ОСОБА_5, а містить лише нібито її згоду на укладення ОСОБА_5 зазначеного договору позики.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 була стороною договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а відтак вона не може і відповідати за даним договором, як сторона правочину, тобто як боржник.

Не можна вважати ОСОБА_2 і поручителем по даному договору позики, оскільки відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Розписка не містить відомостей про те, що ОСОБА_2 зобовязується перед ОСОБА_4 за виконання зобовязання ОСОБА_5

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено,порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як видно з розписки, строк виконання основного зобовязання закінчився 12.08.2011 року, а вимога про повернення боргу ОСОБА_4 була направлена 29.01.2013 року, тобто через півтора року після спливу строку виконання основного зобовязання.

А тому, з підстав, викладених вище, ОСОБА_2 не має відповідати за вказаною розпискою, як сторона правочину, і, зокрема, як поручитель.

Стосовно відповідальності та обовязку ОСОБА_2 виконати зобовязання ОСОБА_5, як дружини останнього, то суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст.73 Сімейного кодексу, за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сімї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

В порушення вимог ст.10,60 ЦПК України позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що кошти, отримані ОСОБА_5, були використані на потреби сімї ОСОБА_5.

Крім того, суду не було надано жодного доказу того, що кошти в сумі 5000,00 доларів дійсно передавались ОСОБА_5 чи ОСОБА_2

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала факт того, що підпис ставила на розписці, пояснюючи наявність її підпису на ній тим, що вона дійсно поставила підпис на чистому аркуші паперу, коли ОСОБА_5 готував документи на розробку проекту переобладнання і встановлення для опалення газового котла (останній був замовником проекту).

Представник же позивача, в свою чергу, намагаючись спростувати дані обставини, зазначив, що кошти по розписці отримали ОСОБА_5 та ОСОБА_2 разом.

Однак, на запитання суду з приводу часу, місця передачі грошей, а також з приводу наявності будь-яких свідків такої передачі, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 зазначив, що йому такі факти не відомі, і він зясує їх у ОСОБА_4 Однак, не зважаючи на той факт, що засідання неодноразово відкладалося, представниками позивача так і не було надано, ані відомостей, ані доказів, обставин передачі коштів.

А, відтак у суду відсутні докази того, що кошти реально були передані ОСОБА_5, як, відповідно, відсутні докази і того, що вони були використані на потреби сімї ОСОБА_5 і з цих підстав позов також задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення коштів з ОСОБА_2, як зі спадкоємця ОСОБА_5. то суд приходить до наступного.

В матеріалах справи наявний витяг зі спадкового реєстру (т.1 а.с.81), відповідно до якого, спадкова справа після смерті ОСОБА_5, не заводилась.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Однак, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів вартості успадкованого майна, у звязку з чим суд позбавлений можливості визначити розмір суми, яка підлягає стягненню зі спадкоємця, оскільки не встановлена вартість майна, одержаного у спадщину, як не надано доказів і того, що ОСОБА_2 успадкувала будь-яке майно після смерті ОСОБА_5

Судом також досліджені в судовому засіданні:

нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 07.05.2012 року, якою останній скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 на розпорядження належною йому частиною квартири в м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Комсомольська, 5/20 на імя ОСОБА_4 (а.с.48, том 1).

нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 10.04.2012 року, якою остання скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 на розпорядження належною їй частиною квартири в м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Комсомольська, 5/20 на імя ОСОБА_4 (а.с.49, том 1).

копія листа Дніпропетровського наркологічного Центру «Відродження» від 21.07.2014 року № 10, з якого вбачається, що ОСОБА_5 проходив спеціалізоване лікування від алкогольної залежності неодноразово. В останнє був пролікований стаціонарно в жовтні 2011 року (а.с.51, том 1).

копія аксонометричної схеми на квартиру АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_5 (а.с.52, том 1).

довідка, видана ДП «Придніпровська залізниця» від 19.01.2015 року № 7/53, відповідно до якої ОСОБА_2 працювала на станції Новомосковськ Дніпропетровська Придніпровської залізниці в період з 24.07.2007 року по 05.03.2012 року на посаді «комірник». В період квітня 2011 року ОСОБА_2 перебувала на роботі (а.с.111, том 1).

копія листа-відповіді виконавчого комітету Новомосковської міської ради за зверненням ОСОБА_5 від 28.11.2012 року № В-Я-214/І, з якого вбачається, що ОСОБА_5 самовільно встановив за адресою свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 газовий прилад для автоматичного опалення. 21.02.2011 року ОСОБА_5 звернувся до Новомосковського УЕГГ із заявою на виготовлення проекту на газопостачання (а.с.143-144, том 1).

заяви ОСОБА_5 від 21.02.2011 року, якими останній звертався до Новомосковського УЕГГ з приводу надання дозволу на виготовлення проекту на встановлення котла без заміни газового стояка на більший діаметр (а.с.150, 151, том 1).

Дані докази суд вважає допустимими, вони, як не підтверджують, так і не спростовують, висновки суду.

Крім того, Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року по справі призначалася судова технічна експертиза документа, однак вказана експертиза проведена не була у звязку з незадоволення клопотання судового експерта (а.с.218-219, том 1).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів № 2840/2841-16 від 09.09.2016 року встановити послідовність виконання основного рукописного тексту від імені ОСОБА_5 та підпису від імені ОСОБА_2 в розписці від 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 1. Встановити, чи виконано рукописний текст і підпис «Яшна Элла Станиславовна» в розписці, а саме час яким датовано документ, тобто 11.04.2011 року або 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 2 (а.с.71-76, том 2).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 року за клопотанням представника відповідача по справі призначалася судова почеркознавча експертиза, однак вказана експертиза проведена не була у звязку з тим, що поставлені на вирішення судової експертизи питання не відносяться до завдань почеркознавчої експертизи (а.с.111, том 2).

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 599, 526, 512, 1216 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Березюк