Справа № 673/1010/16-ц
Провадження № 2/673/41/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання- Ясінської М.О., ОСОБА_2,

прокурора-Делінди В.Ю.,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи- Шевчука Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Деражні справу за позовом

Заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави

до

Деражнянської районної державної адміністрації,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7

Треті особи без самостійних вимог: Радовецька сільська рада Деражнянського району, Відділ Держгеокадастру у Деражнянському районі

про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки,-

встановив

В серпні 2016 року прокурор звернувся до суду із позовними вимогами до Деражняської районної державної адміністрації (далі РДА), ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням Деражнянської РДА від 26.12.2011 року №677/2011-р ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району. Наступним розпорядженням РДА від 22.11.2012 № 565/2012-р затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та передано їм у власність земельні ділянки площею по 2га кожному.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №220592, серії ЯМ №220593 та серії ЯМ №220594 відповідно, зареєстровані відділом Держкомзему у Деражнянському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 10 грудня 2012 року за № 00340, № 00339 та № 00338 відповідно.

Позивач зазначає, що передача вказаних земельних ділянок у власність відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбулася з порушенням вимог ст.ст. 25, 33, 78, 116, 118 ЗК України та п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». З аналізу вищенаведених норм слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Разом з тим, за інформацією Радовецької сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у соціальній сфері села не зайняті, на території сільської ради не зареєстровані та не проживають. Крім того, зазначені відповідачі не являлися членами КСС ім..Коцюбинського. Оскаржуваними рішеннями порушено інтереси держави, оскільки з державної власності протиправно вибули земельні ділянки, які не могли бути передані у власність, оскільки відносяться до земель резервного фонду.

А тому, позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 26.12.2011 року №677/2011-р в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати незаконним та скасувати розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 22.11.2012 року № 565/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №220592, серія ЯМ №220593 та серія ЯМ №220594 від 10.12.2012 року, видані на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно на земельну ділянку, площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а також стягнути із відповідачів судові витрати. При цьому, просив поновити строки звернення до суду, посилаючись на те, що вказані порушення вимог земельного законодавства стали відомі позивачу лише в червні 2016 року після отримання листа Радовецької сільської ради, згідно якого вбачається, що спірні земельні ділянки отримали не жителі села та працівники соціальної сфери.

Ухвалами суду від 11.04.2017 року позовні вимоги заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до Деражнянської РДА, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити із підстав викладених у заяві.

Представник Деражнянської РДА, заперечуючи проти позову, зауважив, що відповідачу не було відомо, що спірні земельні ділянки відносилися до земель резерву, оскільки координацію його діяльності з питань землеустрою здійснював на той час Відділ Держкомзему, а в подальшому Відділ Держземагенства у Деражнянському районі в звязку з чим останні погодили документацію із землеустрою відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Крім того, вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду із зазначеними вимогами оскільки про прийняття оспорюваних розпоряджень йому могло бути відомо в 2011-2012 роках. При цьому пояснив, що на запити прокурора, Деражнянською РДА надавалися усі розпорядження за вказаний період. Крім того, прокуратурою Деражнянського району здійснювалися в той час перевірки дотримання вимог земельного законодавства, в результаті чого приймалися заходи прокурорського реагування.

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав в силу їх необґрунтованості. При цьому, також просив застосувати при вирішенні вказаного спору положення закону про позовну давність.

Представник Радовецької сільської ради Деражнянського району, як третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, при вирішенні вказаного спору покладається на думку суду, про що подав відповідні заяви.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Відділ Держгеокадастру в Деражнянському районі, в судове засідання не зявився, подав заяву про можливість розгляду вказаного спору у відсутність його представника, заперечуючи проти позовних вимог в силу їх безпідставності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як передбачено ч. 6, ч. 7 і ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

На підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 6 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-ХІV «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації, в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 9 і ч. 10 ст. 25 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що резервний фонд земель, який створюється в процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, підлягає перерозподілу в першу чергу між працівниками державних і комунальних закладів, підприємств та організацій культури, освіти й охорони здоров'я та пенсіонерів з їх числа, що проживають у сільській місцевості.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно розпорядження Деражнянської РДА від 26.12.2011 року №677/2011-р ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району.

Розпорядженням тієї ж РДА від 22.11.2012 № 565/2012-р затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та передано їм у власність земельні ділянки площею по 2га кожному.

Так, на підставі вказаного розпорядження:

ОСОБА_5 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №220592, який зареєстрований 10 грудня 2012 року за № 00340, кадастровий номер :03:017:0019;

ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №220593, який зареєстрований 10 грудня 2012 року за № 00339, кадастровий номер :03:017:0020;

ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №220594, який зареєстрований 10 грудня 2012 року за № 00338, кадастровий номер :03:017:0021.

Відповідно до інформації Радовецької сільської ради Деражнянського району від 15.06.2016 року відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на території сільської ради не зареєстровані та не проживають, у державних та комунальних закладах, підприємствах та організаціях культури, освіти та охорони здоровя не працювали, членами сільськогосподарських підприємств не були.

Той факт, що під час приватизації земель кооперативної спілки селян ім.. Коцюбинського Радовецької сільської ради був створений резервний фонд, а в подальшому із земель вказаного фонду у приватну власність відповідачам передані земельні ділянки підтверджується наступними доказами.

Так, Хмельницьким філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук на підставі договору №38 від 05.12.1993 року був розроблений проект роздержавлення і приватизації земель КСС ім.. Коцюбинського Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Вказаним проектом передбачено створення на території КСС ім.. Коцюбинського резервного фонду земель загальною площею 305,2га., що складає 15,8% від площі всіх сільськогосподарських угідь.

Рішенням Радовецької сільської ради від 16.06.1994 року вказаний проект був погоджений та 24.01.1995 року затверджений рішенням сесії Деражнянської районної ради №8.

Згідно картографічних матеріалів, які є складовою частиною вказаного проекту, графічно відображено розташування на місцевості земель, які залишаються у державній власності, зокрема резервного фонду, що складає 302,5га із позначенням такого рожевим кольором.

Індексно-кадастровою картою, затвердженою ДП «Поділлягеодекзкартографія» від 05.05.2003 року визначено межі кадастрових зон, кварталів та їх номери по Радовецькій сільській раді.

За допомогою співставлення даних індексно-кадастрової карти та кадастрових номерів спірних земельних ділянок, які відображені в Державних актах на право власності на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані на території Радовецької сільської ради за межами населеного пункту № у зоні №03 та кварталі №017.

Згідно проекту, квартал №017 являє собою землі резерву.

Також вказані висновки суду підтверджує інформація надана Відділом Держгеокадастру у Деражнянському районі, згідно якої земельні ділянки з кадастровими номерами :03:017:0019, :03:017:0020 та :03:017:0021 були передані для ведення селянського господарства із земель резервного фонду.

Аналогічні розяснення в судовому засіданні під час огляду картографічних матеріалів та індексно-кадастрової карти були надані спеціалістом Відділу Держгеокадастру у Деражнянському районі ОСОБА_8

Разом з цим, звертаючись до суду із означеним позовом прокурор вважав, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, так як про порушення вимог земельного законодавства йому стало відомо після надходження до прокуратури листа Радовецької сільської ради від 15.06.2016 року, з цих підстав просив поновити строки.

Суд вважає вказані аргументи такими, що не заслуговують на увагу та відхиляє твердження позивача про поважність причин пропуску строків позовної давності, при цьому враховує наступне.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

З огляду на статус держави та її органів як субєкта владних повноважень, на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюються положення ст..257 ЦК України щодо загальної позовної давності. Перебіг такого строку, на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу, починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що державі в особі її органів як субєктів владних повноважень не було відомо про розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 26.12.2011 року №677/2011-р, яким ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району та розпорядження від 22.11.2012 № 565/2012-р, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради вказаним відповідачам та передано їм у власність земельні ділянки площею по 2га кожному.

Відсутні дані і про те, що можливі порушення вимог ст..25 ЗК України та п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» допущені Деражнянською РДА, держава в особі органів як субєктів владних повноважень, у тому числі прокурор не могли довідатися.

При цьому, судом, також враховується, що згідно листа прокуратури Деражнянського району від 04.11.2011 року підлягали витребуванню із Деражнянської РДА матеріали, зокрема, копії розпоряджень із земельних питань. Крім цього, останню зобовязано було надавати вказані відомості до прокуратури району щомісячно до 20 числа.

Крім того, листом прокурора Деражнянського району від 10.06.2013 року для необхідності ознайомлення були витребувані розпорядження земельними ділянками, а також чинні договори оренди земельних ділянок, які прийнятті упродовж 2012-2013 років.

За результатами перевірок були внесені документи прокурорського реагування, які розглянуті із вжиттям заходів.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі 6-2469 цс16, яка є обовязковою для судів, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як підтвердив прокурор в ході судового розгляду вказаного спору, будь-яких обєктивних перешкод у отриманні зазначеної вище інформації із сільської ради, яка стала підставою для подальшого звернення до суду на момент прийняття оскаржуваних актів, не було. Крім цього вказав, що жодних документів прокурорського реагування з приводу ненадання Деражнянською РДА розпоряджень, прийнятих внаслідок розгляду земельних питань в період з 2011 по 2012 роки не вносилося, а також не вирішувалося питання про притягнення посадових осіб РДА до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст.. 185-8 КУпАП.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції , право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні ст..1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Згідно дослідженого судом проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в тому числі відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, з метою передачі у власність, а також матеріалів справи відсутні будь-які дані про те, що відповідачі просили виділити їм земельні ділянки із земель резервного фонду чи вчинили будь-які інші дії для цього, тому суд погоджується з тим, що відповідачі вправі були очікувати того, що земельні ділянки будуть передані їм з дотриманням закону, в тому числі що стосується місця їх розташування.

Також суд приймає до уваги інформацію Відділу Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22.02.2017 року, згідно якої на території Радовецької сільської ради наявні понад 40 га вільних земель резервного фонду.

Згідно інформації Радовецької сільської ради від 15.06.2016 року, на території ради проживають громадяни (працівники соціальної сфери), які не отримували у власність земельні ділянки з резервного фонду, але із відповідними заявами до сільради не зверталися, що спростовує посилання сторони позивача на порушення інтересів територіальної громади Радовецької сільської ради.

Встановлення після спливу строку позовної давності порушень вищевказаного законодавства Деражнянською районною державною адміністрацією при передачі у власність земельних ділянок відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства не можуть бути підставою для позбавлення їх права на спірні земельні ділянки. В звязку з цим, підстави для задоволення позову прокурора відсутні.

Керуючи ст..ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст..ст. 256-257, 261 ЦК України, ст..ст.25, 116, 118, 125, 126 ЗК України, п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд-

вирішив

В задоволенні позову заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до Деражнянської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_1