Справа № 465/1122/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/4561/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 3 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, до ОСОБА_11, ОСОБА_12, з участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Вулецьке», Квартирно - експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства оборони України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

29 лютого 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє від свого імені і від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_10, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_12, за участю третіх осіб: Львівського комунальної підприємства «Вулецьке», Квартирно - експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства оборони України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 12 лютого 2013 року, виданого Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова на квартиру АДРЕСА_1, та скасування його державної реєстрації; визнання незаконним договору купівлі-продажу вказаної квартири № 664, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., та скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідно до рішення начальника Львівського гарнізону ОСОБА_5 на сім'ю з п'яти осіб (він, дружина, син, дочка, внучка) була надана спірна квартира. З цього часу вони вселилися у вказану квартиру, утримують її, оплачують комунальні послуги та постійно у ній проживають понад двадцять п'ять років, іншого житла не мають. У квартирі проживають неповнолітні діти ОСОБА_7 Факт постійного проживання у цій квартирі позивачі підтверджують довідкою Квартирно - експлуатаційного відділу будинкоуправління № 4, договорами про надання комунальних послуг, квитанціями про оплату комунальних послуг та актами. Зі слів невідомої особи, їм стало відомо, що відповідно до договору купівлі - продажу від 2 грудня 2015 року ОСОБА_12 є власником їх квартири, а продавцем квартири є ОСОБА_3, який ніколи не проживав у зазначеній квартирі, не мав права на її приватизацію та продаж.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 3 травня 2017 року позов задоволено. Ухвалено: визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 12 лютого 2013 року, видане КЕВ м. Львова на квартиру АДРЕСА_1, скасувати його державну реєстрацію; визнати незаконним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 а від 2 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., зареєстрований в реєстрі за №664 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивачі є неналежними, оскільки не є власниками чи користувачами спірного майна, а тому їх права не порушуються. Вказує, що ОСОБА_11, будучи належним власником, продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_12

У судовому засіданні представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити.

ОСОБА_7 та представник ОСОБА_14, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять таке залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі вселилися та проживають на законних правових підставах у квартирі АДРЕСА_1 відповідно до рішення начальника Львівського гарнізону. Вони утримують квартиру, оплачують комунальні послуги, по яких заборгованості не мають; постійно у ній проживають понад двадцять п'ять років, іншого житла не мають, що підтверджується доказами, а саме: довідкою від 22 березня 1988 року, листом від 31 березня 1989 року, довідкою від 24 липня 2015 року Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ Міністерства оборони України, актом 23 липня 2015 року, типовим договором від 1 жовтня 2015 року, актом ЛМ «Львівводоканал» про реєстрацію лічильників, довідкою №08-424 від 24 липня 2015 року ЛМКП «Львівводоканал» та довідкою від 27 травня 2017 року ПАТ «Львівобленерго», розрахунком ЛКП «Вулецьке» (а.с. 10-18, 25).

Суд першої інстанції виходив з наступного.

З відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР від 10 листопада 2016 року № 2501-4354 вбачається, що ордер на спірну квартиру ОСОБА_3 не видавався. Із відповідей КЕВ м.Львова від 6 грудня 2016 року №5440 на виконання ухвали суду від 18 листопада 2016 року та 17 листопада 2016 року № 5177 на запит адвоката вбачається, що у списках військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку у Львівському гарнізоні, черговик ОСОБА_11 не перебував. Рішення про виділення ОСОБА_11 спірної квартири не приймалося, документи на оформлення та видачу йому ордеру на дану квартиру до Львівської міської ради не надавалися. ОСОБА_11 не звертався в КЕВ м.Львова із заявою про передачу у власність квартири АДРЕСА_1. З відповіді №3796 від 7 грудня 2016 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи відсутнє замовлення (договір) на виготовлення технічної документації від ОСОБА_11 Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №4389 від 3 листопада 2016 року, виданої ЛКП «Під Голоском 410» ОСОБА_11 з 12 серпня 2003 року проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що будь-якого свідоцтва про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11 не отримував, отже право власності на спірну квартиру не набув і тому ніяких підстав для її відчуження не мав. З приводу цього Франківським ВП ГУНП у Львівській області провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000557 від 26 лютого 2016 року, з приводу шахрайських дій невідомих осіб, які заволоділи квартирою АДРЕСА_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Суд першої інстанції зробив свої висновки, виходячи з того, що позивачі правомірно займають виділене їм спірне приміщення, а відповідач ОСОБА_11 право власності на спірну квартиру не набув і тому ніяких підстав для її відчуження відповідачу ОСОБА_12 не мав.

При вирішенні цього спору колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 по даний час зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 з 15 квітня 1977 року. З 19 жовтня 1983 року у цій квартирі зареєстрована ОСОБА_7, неповнолітні ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зареєстровані у зазначеній квартирі відповідно з 28 січня 2008 року, 8 жовтня 2007 року та 9 лютого 2005 року, що стверджується довідкою ЛКП «Граніт» № 3528 від 4 листопада 2017 року (т.2 а.с.9). З технічного паспорта на спірну квартиру, виготовленого на замовлення ОСОБА_7, вбачається, що місцем проживання замовника є квартира АДРЕСА_3 (т.2 а.с.28-31).

У спірній квартирі ніхто не зареєстрований (т.2 а.с.10), що вбачається з довідки ЛКП «Вулецьке» № 1794 від 27 квітня 2016 року.

Відповідно до рішення Львіської міської ради № 651 від 8 липня 2011 року із змінами згідно рішення виконкому № 996 від 25 листопада 2011 року будинок АДРЕСА_1 (будинкоуправління №3) прийнято у власність територіальної громади м.Львова (т.1 а.с.28-35).

Договором купівлі-продажу від 2 грудня 2015 року (т.1 а.с.129-130) стверджується, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_12 купив квартиру АДРЕСА_1, яка на час укладення договору належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартитру № НОМЕР_2, виданого 12 лютого 2013 року Квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова Міністерства оборони України згідно з розпорядженням № 72 від 12 лютого 2013 року (п.3 договору). Цього дня проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на спірну квартиру (т.1 а.с.8,117-118,128).

Згідно довідки про розмір виставленого нарахування та проведення оплат за електроенергію за адресою спірної квартири, наданої Львівським міським відділенням електропостачання ПрАТ «Львівобленерго», заборгованість відсутня, постачання електроенергії припинено 5 травня 2016 року за заявою власника (т.2 а.с.17-18). Рахунки про оплату послуг за газ оформлені на ОСОБА_12 на підставі заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (т.2 а.с.19,23-25). З відповіді на адвокатський запист ЛМКП «Львівводоканал» № 7892-17 від 20 листопада 2017 року вбачається, що за адресою спірної квартири відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1, за яким надаються послуги з водопостачання та водовідведення на одну особу - ОСОБА_12, оплата за які проводиться відповідно до показників засобів обліку води (т.2 а.с.21-22).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_7 ствердила, що позивачі на даний час в квартирі не проживають за неможливості проживання у зв'язку з припиненням постачання електричної енергії.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) здійснюється особам, які постійно мешкають у цьому житлі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Є встановленим, що ОСОБА_3 спірна квартира передана у власність в порядку приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності видане згідно з розпорядженням Квартирно - експлуатаційного відділу м.Львова № 72 від 12 лютого 2013 року, яке не оскаржене і не скасоване. Підстави приватизації спірної квартири ОСОБА_3 не досліджувалися. Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, який видав оспорюване свідоцтво про право власності, а також розпорядження про передачу квартири у власність, не був залучений стороною у справі, а приймав участь як третя особа, яка не наділена прававми сторони.

Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі (ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР).

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Забезпечення громадян жилими приміщеннями та користування такими передбачено розділом Ш вказаного Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачі на законній підставі вселилися в спірну квартиру, якою користуються та сплачують комунальні послуги, не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

З незавіреної копії листа Львівської квартирно-експлуатаційної частини № 58 від 22 березня 1988 року вбачається, що рішенням начальника Львівського гарнізону спірна квартира надана ОСОБА_5 З незавіреної копії листа голови виконкому Р-532, адресованого ОСОБА_5, вбачається, що його заява розглянута. За поданням Львівської КЕЧ району № 58 йому надана квартира АДРЕСА_1 з умовою звільнення займаної квартири на АДРЕСА_3 (т.1 а.с.10). На пропозицію суду надати оригінали цих документів позивачі таких не надали.

З наведеного вбачається, що остаточне рішення щодо надання сім'ї ОСОБА_5 спірної квартири не прийнято, докази про видачу ордера, який є підставою для вселення в цю квартиру, - відсутні. Типовий договір, на який посилається суд першої інстанції, не підписаний сторонами і не може вважатися належним доказом правомірності зайняття спірної квартири. Позивачі продовжують займати квартиру АДРЕСА_3, після 1988-1989 років зареєстрували в ній ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_8

Відтак, колегія суддів вважає встановленим, що правові підстави для вселення у спірну квартиру позивачів, які зберігали за собою право користування іншим житлом, - відсутні. З цієї причини вони не набули права користування спірною квартирою. Тому приватизація ОСОБА_3 зазначеної квартири та оспорюваний договір купівлі-продажу не стосуються прав та законних інтересів позивачів, оскільки цивільні права щодо спірної квартири у них не виникли. Позивачі не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу. Вони не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цим договором порушені їх права та законні інтереси, які підлягають судовому захисту.

Відтак, колегією суддів встановлено, що права, свободи та інтереси позивачів не були порушені, невизнані чи оспорені. У зв'язку з цим вони не наділені правом на звернення до суду за захистом, що відповідає п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 3 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 12 лютого 2013 року, виданого Квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та скасування його державної реєстрації; визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 2 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_12, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 664, та скасування його державної реєстрації.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді