Справа № 627/1135/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря - Пушкар І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за зустрічним позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне сільськогосподарське підприємство «Фацелія» про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, яким прохала визнати недійсним та розірвати договір оренди землі, укладений 28.03.2012 року між ОСОБА_4 та СВК «Колонтаївський»; зобов'язати СВК «Колонтаївський» звільнити земельну ділянку загальною площею 6,6803 га в стані, придатному для її подальшого цільового використання, однак в зв'язку з надходженням від її представника заяви про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 4 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» про визнання договору оренди землі недійсним залишено без розгляду.

У свою чергу, до початку розгляду справи по суті і відповідно до ст. 31 ЦПК України, відповідач СВК «Колонтаївський» подав до суду зустрічну позовну заяву.

У зустрічній позовній заяві посилається на те, що 28 березня 2012 року між ОСОБА_4 та СВК «Колонтаївський» було укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 6,6803 га, кадастровий номер НОМЕР_2, який було зареєстровано 27.12.2012 року за №01695 у Відділі Держкомзему Краснокутського району Харківської області.

Згідно договору оренди землі ОСОБА_4 передала, а позивач по зустрічному позову прийняв строком на 8 років в платне користування вищевказану земельну ділянку.

На підставі свідоцтв про право на спадщину від 19.05.2015 року ОСОБА_1набула право власності на 2/3 частини вищезазначеної земельної ділянки, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності по 1/6 частині земельної ділянки кожна.

Позивач по зустрічному позову зазначає, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, порушуючи норми чинного законодавства України, вже перебуваючи у правових відносинах з СВК «Колонтаївський» уклали 20 травня 2015 року договори оренди землі на ту саму земельну ділянку з іншою юридичною особою - ПСП «Фацелія».

Викладені обставини змусили позивача по зустрічному позову звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме за визнанням договорів оренди землі, укладених 20.05.2015 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПСП «Фацелія» - недійсними.

Представник позивача по зустрічному СВК «Колонтаївський» уточнені зустрічні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.

Представник відповідачів по зустрічному позову проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія» в судовому засіданні проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що уточнений зустрічний позов СВК «Колонтаївський» необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2012 року ОСОБА_4 уклала з СВК «Колонтаївський» договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_4 передала СВК «Колонтаївський» свою земельну ділянку площею 6,6803 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, строком на 8 років.

Цей договір оренди був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Пунктом 8, 44 Договору оренди землі встановлено, що цей договір укладено на 8 років. Він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Аналізуючи умови договорів оренди та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 162цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що строк дії договору укладеного між ОСОБА_4 та СВК «Колонтаївський» - до 28 березня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла. Власниками земельної ділянки, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2015 року є ОСОБА_1 (власник 2/3 частини земельної ділянки), ОСОБА_3 (власник 1/6 частини земельної ділянки) та ОСОБА_2 (власник 1/6 частини земельної ділянки).

Після оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, як спадкоємці ОСОБА_4, незважаючи на те, що договір оренди землі з СВК «Колонтаївський» припинений або розірваний не був, 20 травня 2015 року уклали договори оренди землі на належні їм частини спірної земельної ділянки № 548 площею 6,6803 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_2 з Приватним сільськогосподарським підприємством «Фацелія», про що свідчать договори оренди землі від 20.05.2015 року та Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16.07.2015 року.

Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренди землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 41 договору оренди землі, укладено 28.03.2012 року між ОСОБА_4 та СВК «Колонтаївський» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору.

За таких обставин суд вважає, що права СВК «Колонтаївський» були порушені, оскільки смерть фізичної особи-орендодавця ОСОБА_4 не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до її спадкоємців перейшли права та обов'язки за договором оренди.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.39, ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Статтею 41 ЦК України визначені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме:

1. над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка;

2. недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину;

3. правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун;

4. відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу).

Однак як вбачається з матеріалів справи відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12 грудня 2012 року (набрало законної сили 23 грудня 2012 року) визнані недієздатними, а тому на момент укладення спірних договорів оренди не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності та права вчиняти будь-який правочинів.

Згідно вказаного рішення суду опікуном недієздатних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призначено ОСОБА_1.

Натомість договори оренди землі від 20.05.2015 року укладені саме недієздатними ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що свідчать договори оренди землі від 20.05.2015 року та Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16.07.2015 року

Також на момент вчинення правочину ОСОБА_1, яка була опікуном недієздатних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомила орендаря ПСП "Фацелія" про те, що належна їй та ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві власності земельна ділянка вже перебуває в оренді, на підставі укладеного договору оренди між її матір'ю ОСОБА_4 та СВК " Колонтаївський", який не було розірвано в судовому порядку.

Отже, в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України, а отже, договори є недійсними.

За таких обставин, суд вважає, що уточнений зустрічний позов підлягає задоволенню.

Крім того, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача сплачений останнім за подачу зустрічної позовної заяви судовий збір в сумі 4578 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 217, 629, 638 ЦК України, ст.ст. 18,20, 32, Закону України „Про оренду землі", суд

в и р і ш и в :

Зустрічний позов сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне сільськогосподарське підприємство «Фацелія» про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати договір оренди землі, укладений 20.05.2015 року між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством " Фацелія" щодо оренди 2/3 частини земельної ділянки №548 від загальної площі 6,6803 га, зареєстрований державним реєстратором Краснокутського районного управління юстиції Харківської області Бежановим В.В. 11.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10436286 - недійсним.

Визнати договір оренди землі, укладений 20.05.2015 року між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством " Фацелія" щодо оренди 1/6 частини земельної ділянки №548 від загальної площі 6,6803 га, зареєстрований державним реєстратором Краснокутського районного управління юстиції Харківської області Бежановим В.В. 16.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10437467 - недійсним.

Визнати договір оренди землі, укладений 20.05.2015 року між ОСОБА_3 та приватним сільськогосподарським підприємством " Фацелія" щодо оренди 1/6 частини земельної ділянки №548 від загальної площі 6,6803 га, зареєстрований державним реєстратором Краснокутського районного управління юстиції Харківської області Бежановим В.В. 11.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10439050 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер: НОМЕР_1 на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» судовий збір в розмірі 4578 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А.Каліберда