Провадження № 2/521/1694/17
«23» червня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:
головуючого судді Леонова О.С.
при секретарі Малиш О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності, в якій просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Платанова, будинок 60.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що «14» березня 2001 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання. Відповідно до даного договору, ОСОБА_2 передала ОСОБА_1, належні їй 7/8 часток жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в місті Одеса по вулиці Платанова, під номером 60, а він, в свою чергу, зобовязувався довічно повністю утримувати ОСОБА_2. Позивач зазначав, що йому не було відомо кому належить інша - 1/8 частка будинку. Одразу після смерті ОСОБА_2 він вступив у відкрите володіння та управління зазначеним будинком, проживав у ньому, ніс витрати по його утриманню, однак заходів щодо оформлення права власності в установленому законом порядку, на 1/8 частку будинку, не вживав, через відсутність потреби у цьому. Позивач вказує на те, що, оскільки, після смерті ОСОБА_2 лише він вступив в управління житловим будинком та протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє ним, він вправі вимагати визнання за собою права власності на 1/8 частку будинку за набувальною давністю.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач Одеська міська рада, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.У звязку з повторною неявкою відповідача в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1, є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що «16» грудня 2002 року ОСОБА_2 померла. Також, судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір довічного утримання серії АВР № 554520, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 14.03.2001 р. Відповідно до даного договору, ОСОБА_2 передала ОСОБА_1, належні їй 7/8 часток жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в місті Одеса по вулиці Платанова, під номером 60.
Даний будинок належав ОСОБА_2 на підставі:
- Рішення Народного суду Іллічівського району м. Одеси від 30.12.1962 р. у справі № 2-580/60г (1/2 частка будинку);
- Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.1986 р. зареєстрованого в реєстрі за № 2-1136 (1/8 частка будинку);
- Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.1986 р. зареєстрованого в реєстрі за № 2-1994 (1/4 частка будинку).
Крім того, 1/8 частка будинку належала сину ОСОБА_2 ОСОБА_5, померлому 07.01.1985 р.
Захарівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 42/1985 до майна ОСОБА_5, померлого 07.01.1985 р. Спадкоємцем після смерті сина була його мати ОСОБА_2, яка, як вбачається з матеріалів даної спадкової справи, прийняла спадщину, проте, не встигнула її оформити.
В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що позивач постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним будинком № 60 по вулиці Платанова у місті Одеса.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з «01» січня 2004 року, положення ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з «01» січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).
Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Оскільки, починаючи з 1997 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користувється нерухомим майном, а саме спірним житловий будинком, утримує його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/8 частку житлового будинку розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Платанова, будинок 60, за набувальною давністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: