Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», треті особи: Ізмаїльська міська рада, приватне підприємство «Ізмаїл Дунай-Холдинг», про виділ частки в окремий об'єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просила відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17/36-2014 від 12 лютого 2015 року виділити належні їй 13/600 частини об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 Одеської області в окремий об'єкт нерухомості; визнати за нею право власності на вказану частину об'єкта нерухомості з припиненням між нею та відповідачами права спільної часткової власності, привласненням окремого реєстрового номеру та визначенням порядку користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою.

На обґрунтування позову зазначала, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2010 року належить 13/600 частин готельного комплексу по АДРЕСА_1 Одеської області, розташованого на земельній ділянці площею 2,9081 га. Відповідачі є власниками інших частин об'єкту нерухомості. Вони самостійно користуються та володіють належними їм частинами та спільних приміщень не мають, належність їм майна на праві спільної часткової власності не дає можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки при цьому необхідно враховувати думку іншого співвласника.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Виділено в натурі в окремий об'єкт нерухомості 13/600 частини об'єкта нерухомого майна - готельного комплексу по АДРЕСА_1 Одеської області, що належать ОСОБА_6 та складаються з літ. «Л» будівля. Визнано за ОСОБА_6 право власності на об'єкт нерухомості, а саме літ. «Л» будівля по АДРЕСА_1 Одеської області. Припинено між ОСОБА_6 та ТОВ «Дунай плюс», ПП «Ізмаїл-Дунай-Холдинг» право спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 Одеської області, зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремий об'єкт нерухомості - літ. «Л» будівлю по АДРЕСА_1 Одеської області, що належать ОСОБА_6, привласнивши окремий реєстровий номер. Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Одеської області. Виділено в користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0630 га з виїздом на АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17/36-2014 від 12 лютого 2015 року, додаток № 2 та № 3.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 січня 2010 року ОСОБА_6 є власником 13/600 частин готельного комплексу по АДРЕСА_1 Одеської області, а саме літ. «Л» - будівля, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Товариству з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», приватному підприємству «Ізмаїл-Дунай-Холдинг» належать інші частини зазначеного об'єкту нерухомості.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на місці будівлі під літ. «Л» знаходиться лише фундамент, а сама будівля відсутня, що також відображено у рішенні суду першої інстанції. Тобто позивач звернулася до суду з позовними вимогами щодо виділу та визнання за нею права власності на неіснуючий об'єкт нерухомості, від якого залишилася лише залишкова частина на рівні нульового рівня будівництва. Таким чином, суд першої інстанції помилково прийняв за основу рішення висновок експерта щодо можливості виділу залишків будівлі - фундаменту як окремої будівлі.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

Таким чином, співвласнику у порядку ст. 364 ЦК України може бути виділено лише завершений будівництвом об'єкт нерухомості (або об'єкт незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця його будівництво), право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку.

Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна передбачає визначення конкретних приміщень та господарсько-побутових споруд, які становлять реальну частку співвласника, який бажає виділу, можливість влаштування окремого виходу.

Тобто, несучі конструкції будівлі, у тому числі фундамент, не становлять об'єкта нерухомого майна, який може бути поділений на самостійні об'єкти нерухомого майна.

Експертом із виходом на об'єкт по АДРЕСА_1 Одеської областівстановлено, що належна позивачу будівля літ. «Л» не відповідає наведеному у державному класифікаторі будівель і споруд визначенню поняття «будівлі», оскільки частина несучо-огороджувальних конструкцій - покрівля, дах, перекриття, стіни, які утворювали приміщення будівлі, демонтовано, залишився лише фундамент із збірних бетонних блоків та укладеного на ґрунті бетонного пласту підлоги.

Враховуючи те, що конструктивні матеріали не складають об'єкт нерухомого майна, правильним є висновок апеляційного суду про відмову у позові при виділ будівлі літ. «Л» в окремий об'єкт нерухомості.

Не становлять підставу задоволення позову й обставини проведення реконструкції об'єкта по АДРЕСА_1 Одеської області, оскільки питання щодо поділу реконструйованих об'єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

За відсутності поділу об'єкта нерухомого майна неможливо вирішити питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування відповідної частки будівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик