Справа № 446/2136/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Котормус Т. І.

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2017 р. приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань.

В обґрунтування подання покликається на те, що в нього як приватного виконавця на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 55127000 з примусового виконання виконавчого листа № 462/3296/16-ц, виданого 13.06.2017 р. Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 102037,10 грн. В ході виконання рішення суду встановлено, що в боржника відсутнє майно, а залишок коштів на рахунках недостатній для виконання постанови про арешт коштів. Боржник не зявляється на виклики державного виконавця, не виконує покладених на нього обов'язків відповідно до ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження", що свідчить про його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи зазначену норму закону, факт повідомлення державного виконавця про час та місце слухання справи у спосіб визначений ч. 6 ст. 74 ЦПК України, а також те, що у матеріалах справи є заява приватного виконавця ОСОБА_1 про розгляд даного подання без його участі, суд вважає можливим розглянути вказане подання за наявними матеріалами справи.

Вирішуючи питання по суті даного подання, суд дійшов наступних висновків.

Як вказано у ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, свобода пересування гарантована громадянам України Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а обмеження такого права можливе лише на підставі закону та з метою і за умов, які визначені законом. В інших випадках, таке обмеження буде порушувати конституційне право особи на свободу пересування.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю.

Як видно з долученої до подання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2017 р. ВП № 55127000 таке відкрито на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13.03.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 102037,10 грн.

10.11.2017 р. приватним виконавчем виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2

При цьому, приватним виконавцем встановлено відсутність грошових коштів на рахунках ОСОБА_2 та залишок коштів на арештованих рахунках боржника є недостатнім для виконання арешту.

У Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

В обргунтування свого подання державний виконавець вказує, що в боржника існує заборгованість, він не зявляється на виклики державного виконавця, не вживає заходів щодо виконання зобов'язань.

Такі доводи суд розцінює як недостатні для задоволення подання, оскільки, сам факт невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань за рішенням суду, має місце тоді, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Приватним виконавцем не надано, а судом не здобуто доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не встановлено можливості виконання ним такого рішення суду.

Відтак, клопотання не містить будь-яких належних та допустимих доказів того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань за рішенням суду, а тому подання державного виконавця не підлягає до задоволення, так як є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, суд відзначає, що ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України передбачено, що: 1.при відсутності у громадянина України паспорта для виїзду за кордон, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі такого паспорту (ч. 1 ст. 6 цього Закону); 2. громадянину України, якій має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон (ч. 2 ст. 6 цього Закону). В даному випадку громадянин зобовязаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін (ч. 3 ст.6 цього Закону) чи його паспорт може бути тимчасово затриманий або вилучений (ч. 4 ст. 6 цього Закону).

Тобто, законодавчо визначено два різні види обмеження: відмова у видачі паспорта для виїзду за кордон та відмова у виїзді за кордон.

Державним виконавцем не надано суду документально підтверджених відомостей про те, чи отримував боржник паспорт для виїзду за кордон, у звязку із чим суд також позбавлений можливості обрати відповідний вид обмеження щодо нього навіть за умов наявності для цього підстав.

За таких обставин, подання державного виконавця не підлягає до задоволення, так як є безпідставним та необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження",

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Камянка-Бузький районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Котормус Т.І.