АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6541/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/958/К/17 суддя Колочко О.В.
Категорія - 49 (І) Суддя - доповідач Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 листопада 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб, але шлюбні відносини припинено через різні погляди на життя та сварки. Збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її доньки від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою у відповідача склалися неприязні відносини, тому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Криворізького МУЮ, актовий запис № 1019.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 рокупозов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 15 листопада 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1019, розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, провів формальний розгляд справи без зясування обставин щодо припинення шлюбних стосунків та не взяв до уваги того, що відповідач ОСОБА_1 бажає зберегти сім?ю.

При цьому, відповідач наполягає на можливості збереження сімї та, посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно не надав сторонам строк на примирення, просив суд апеляційної інстанції зупинити розгляд справи та надати в обовязковому порядку строк на примирення у шість місяців.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 86), в судове засідання не зявилися.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не надавав, а тому колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, з посиланням на неможливість прибути до Апеляційного суду Дніпропетровської області, у звязку із виїздом на тимчасово окуповану територію України (до АРК Крим) для догляду за хворим батьком (а.с. 87-91), яке не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на пятнадцять днів (ч. 2 ст. 303-1 ЦПК України).

При цьому, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 18 квітня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року (а.с. 72), а ухвалою суду від 20 квітня 2017 року зазначена апеляційна скарга була призначена до розгляду на 30 травня 2017 року (а.с. 75).

В судове засідання 30 травня 2017 року відповідач ОСОБА_1 не зявився, однак, відповідно до положень ст. ст.26,38,44,76 ЦПК України, скористався своїм правом на участь у справі через представника ОСОБА_2, який діяв від його імені та в його інтересах (а.с. 83-85).

В судовому засіданні 30 травня 2017 року було оголошено перерву до 03 жовтня 2017 року та зобовязано відповідача ОСОБА_1 прибути у судове засідання для надання особистих пояснень по справі (а.с. 85), про що відповідача ОСОБА_1 було повідомлено під підпис через представника ОСОБА_2 у порядку ч. 5 ст. 76 ЦПК України (а.с. 86).

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1, звернувшись до суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, до суду не зявляється та не виявляє належну зацікавленість у розгляді справи, що стосується його інтересів.

Так, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надано ОСОБА_1 спеціальний дозвіл №73 для одноразового вїзду на тимчасово окуповану територію України у період з 31.08.2017 року до 31.08.2018 року (а.с. 91).

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи мотивовано необхідністю його виїзду до АРК Крим (на тимчасово окуповану територію України) для догляду за хворим батьком похилого віку, однак останній не надав суду жодних відомостей щодо періоду необхідного для догляду за батьком та щодо відсутності інших осіб, які можуть забезпечити його необхідним доглядом.

Зважаючи на те, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо необхідності здійснювати догляд за хворим батьком та навіть не зазначено приблизний період його перебування на тимчасово окупованій території України, а також наявність Спеціального дозволу №73 на вїзду на тимчасово окуповану територію України на тривалий час у період з 31.08.2017 року до 31.08.2018 року, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість клопотання про відкладення розгляду справи та відмовляє у його задоволенні.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку відповідача ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Судом установлено, що 15 листопада 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1019, про що видано свідоцтво ОСОБА_5 1-КИ №294727 (а.с. 4).

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 213,214 ЦПК України, зясував фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення та прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, позивач заперечувала проти можливості відновлення таких стосунків з відповідачем та звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та розірвав шлюб.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції бажання відповідача ОСОБА_1 зберегти сімю було враховано колегією суддів, у звязку з чим судом апеляційної інстанції було надано сторонам строк чотири місяці для можливого примирення подружжя (а.с. 84-85), за який вони не примирились, ніяких дій з боку відповідача ОСОБА_1 до примирення не встановлено, що свідчить про незацікавленість сторін у збереженні шлюбу.

Більш того, у судовому засіданні позивач ОСОБА_3 пояснила, що категорично заперечує проти збереження шлюбу, оскільки її чоловік ОСОБА_1 вчиняв сімейні сварки, ображав її грубою нецензурною лайкою, висловлював погрози, у звязку з чим вона навіть зверталася до правоохоронних органів, а 14 вересня 2017 року, тобто у період, який було надано судом апеляційної інстанції для примирення сторін, побив її, завдавши тілесних ушкоджень у вигляді подряпин та синця на обличчі (а.с. 93-95).

На підставі викладеного та зважаючи на те, що примушування до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України), а позивач ОСОБА_3 не бажає перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості подальшого спільного життя подружжя і збереження сімї.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Порушення судом норм процесуального права на які посилається в апеляційній скарзі відповідач не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: