У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 товариства з обмеженою відповідальністю «Гірка-2» про стягнення заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 вересня 2011 року він передав ОСОБА_4 у борг 650 000 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 20 вересня 2016 року. У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики того ж дня між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Гірка-2» (далі - ТОВ «Гірка-2») укладений договір поруки. Враховуючи, що боржник кошти не повернув, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 650 000 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Гірка-2» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 20 вересня 2011 року у сумі 650 000 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати апеляційного суду апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав у борг 650 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 20 вересня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики того ж дня між ОСОБА_3 та ТОВ «Гірка-2» укладений договір поруки, за умовами якого товариство взяло на себе зобов'язання солідарно відповідати перед ОСОБА_3 за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 не виконав своїх зобов'язань за договором, а ТОВ «Гірка-2» поручалось за належне їх виконання, дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за договором позики.

Судом апеляційної інстанції, крім зазначеного, встановлено, що директором ТОВ «Гірка-2» є ОСОБА_4, а учасником цього товариства, який володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 50% є з 2012 року ОСОБА_5

4 жовтня 2012 року у підтвердження домовленостей щодо продажу йому вказаної частки у статутному капіталі уповноваженою ОСОБА_4 особою надано гарантію про відсутність у товариства будь-яких грошових чи пов'язаних з ними зобов'язань на час надання гарантії.

Також апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи знаходяться копії договорів позики та поруки від 20 вересня 2011 року.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що оригінали вказаних договорів втрачені, у зв'язку з чим він звернувся до правоохоронних органів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції за апеляційної скаргою ОСОБА_5, який не брав участі у справі, апеляційний суд, встановивши, що оскаржуване рішення суду першої інстанції впливає на права ОСОБА_5 як учасника ТОВ «Гірка-2», який участі у справі не брав, і оригінали договорів позики та поруки позивач не надав, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Так, апеляційним судом надано оцінку копіям договорів позики і поруки, датованих 20 вересня 2011 року, які містять реквізити паспорту позичальника, виданого 24 квітня 2012 року. Оригінали договорів позивач не надав, а копії, що долучені до справи, належним чином не посвідчені.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішенняапеляційного суду Харківської області від 1 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Є.П.Євграфова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова