09.10.2017 227/2404/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

Головуючий суддя - Притуляк С.А.

при секретарі - Коверченковій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтувала наступними обставинами. З 27 лютого 2016 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживають. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу сторони придбали спільно майно, а саме: квартиру № 1, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 41 по вулиці Саратовській в місті Добропілля Донецької області. Просить поділити спільне сумісне майно, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири.

Позивач у судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за її відсутністю та затвердити мирову угоду по цивільній справі відповідно до якої сторони дійшли згоди, щодо предмету позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю та затвердити мирову угоду по цивільній справі.

Таким чином, на підставі ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін.

Судом встановлено, що 27.02.2016 року між сторонами було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис № 23 та видано свідоцтво про шлюб серії І-НО № 443126.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 448, ОСОБА_1 придбано в приватну власніть (спільну сумісну власність подружжя) квартиру № 1, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 41 по вулиці Саратовській в місті Добропілля Донецької області, та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 31.9 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру розташовану за адресою: Донецька обл.., м. Добропілля, вул. Саратовська 41/1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 448, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна: 5.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2017 року у визнанні мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна відмовлено, оскільки домовленість сторін виходить за межі предмету позову.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що квартира № 1, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 41 по вулиці Саратовській в місті Добропілля Донецької області є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2016 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і за кожним із сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 15, 16, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на ? частину квартири № 1, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 41 по вулиці Саратовській в місті Добропілля Донецької області та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 31.9 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 право власності на ? частину квартири № 1, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 41 по вулиці Саратовській в місті Добропілля Донецької області та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 31.9 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Притуляк

09.10.2017