Справа № 182/5082/16-ц
Провадження № 2/0182/707/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.09.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Гавриленко І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

18 листопада 2011 року вона взяла шлюб з відповідачем по справі, зареєструвавши його у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 791. В період сумісного проживання у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Тепер у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Це спричинено систематичним застосуванням відповідачем до неї фізичної сили, що призводить до завдання їй тілесних ушкоджень. Відповідач перестав забезпечувати утримання сім'ї та допомагати їй вести домашнє господарство. Таким чином відповідач залишив без належної уваги їх стосунки, унеможливив нормальне спілкування з нею та донькою, поклав обовязок утримання їх сімї на неї. Ця поведінка відповідача продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для неї, приносить їй лише негативні емоції, душевні страждання та фізичний біль. Постійні погрози фізичного насильства змушують її звертатися в поліцію та постійно перебувати в страху, що призводить до моральних і фізичних страждань. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Її неодноразові прохання не застосовувати насилля та допомагати утримувати сімю не дали жодних результатів. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Протягом кількох місяців вони проживають окремо і спільно бюджету не ведуть. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. За таких обставин звернулась до суду і просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 18 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополь Нікопольської міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 791; стягнути з відповідача на її користь судові витрати та залишити за нею прізвище «Куликова».

В судове засіданні позивачка не прибувала, неодноразово надсилала заяви про розгляд справи у свою відсутність, в яких просила позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати (а.с.28, 41, 46, 49, 50, 52).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі в суду пояснила, що між її довірителькою та відповідачем вже давно немає ніяких стосунків. Примирення не відбулось і не могло відбутись, бо відповідач бив її довірительку і вона просто терпіла такі знущання. Зараз вона не бажає повертатись в минуле і хоче розпочати нове життя. Судом надавалось подружжю строк на примирення. Але відповідачем не було зроблено для цього абсолютно нічого. Він не зробив жодних дій, щоб примиритись з дружиною. Тому його слова про примирення залишаються лише словами. Її довірителька не бажає зберігати сім»ю з відповідачем і просить шлюб розірвати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що все викладене в позові, неправда. Він розлучення з позивачкою не хоче. І все виклав в своїх письмових запереченнях, в яких посилається на те, що обставини, на які посилається позивач є неправдивими та не відповідають дійсності. Вважає, що в їх стосунках присутні всі атрибути нормальної родини з притаманною взаємною повагою та порозумінням. Він ніколи не застосовував до своєї дружини фізичне чи психологічне насильство, продовжує утримувати її та їх спільну доньку, допомагає своїй дружині у веденні спільного господарства. В даний час у них дійсно існує певне непорозуміння у стосунках та складність у спілкуванні, але впевнений, що це мінливе явище жодним негативним чином не повинно відобразитись на їх сімї. Вважає, що ці події є тимчасовими і незначними. Відповідно до ч.2 ст.1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім»ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч.3 ст.4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї». Відповідно до ст.5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст.27 СК України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Вважає за необхідне разом з усіма компетентними державними інститутами, докласти всіх належних та необхідних зусиль для збереження їх шлюбу та нашої сімї. Впевнений, що їх дитина повинна виховуватися в повноцінній родині своїх рідних матері та батька, у звязку з цим він категорично проти розірвання нашого шлюбу та руйнування молодої сімї. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. На підставі викладеного, вважає, що на даний час відсутні будь-які переконливі докази та вичерпні існуючі обставини для задоволення цієї позовної заяви, які б свідчили про неможливість подальшого спільного подружнього життя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і збереження їх шлюбу при наявності у них спільної малолітньої доньки.

Представник відповідача позовні вимоги про розірвання шлюбу також не визнав і суду пояснив, що він розділяє думку свого довірителя стосовно того, що подружжя ще може проживати однією сім»єю і всі спроби примиритись ще не використані. Доводи позивачки, викладені в позовні заяві, - надумані. На позивачку впливає її родина, яка будь що намагається зруйнувати їх шлюб. Тому просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше життя та збереження сімї стали неможливими.

Відповідно зі ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 18.11.2011 року (а.с.3). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4). Сумісне життя сторін припинено, сторони живуть окремо, загального господарства не ведуть, поновлювати сумісне життя позивачка категорично не бажає.

Сторонам надавався строк на примирення на 3 місяці, однак примирення не відбулось.

За таких обставин суд вважає, що сімя розпалась і шлюб необхідно розірвати.

Керуючись ст.105, 110, 112 СК України, ст. 3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, ст.214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного у правління юстиції у Дніпропетровській області 18.11.2011 року за актовим записом № 791, від якого є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - розірвати.

Після розірвання шлюбу присвоїти: ОСОБА_4 прізвище „Куликова, ОСОБА_2 прізвище „Куликов.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів після отримання рішення суду через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_6