Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

На обґрунтування своїх вимог покликалось на те, що 2 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно з яким позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки утворилась заборгованість, яка станом на 13 червня 2016 року складала 17 682грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 7354грн. 94 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 8108грн. 87 коп., заборгованості за пенею та комісією - 900грн., а також штрафи, відповідно до договору - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 818грн. 19 коп. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану суму заборгованості на користь банку з відповідачки.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 2.12.2013 року в розмірі 16363,81 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Звільнено відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Витрати по сплаті судового збору компенсовано за рахунок держави.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що судом при ухвалені рішення не взято до уваги та не надано правової оцінки тій обставині, що банком їй було видано нову кредитну картку №212988, на яку було відповідачем зараховано грошові кошти в розмірі 11700 грн., як кредитний ліміт картки, та саме з вказаної картки невідомими особами було викрадено грошові кошти, а не з картки отриманою під час оформлення кредиту 2.12.2013 року.

У відповідності до п.1.1, 2.1,13 договору вона 30.05.2015 року повідомила у відділення банку на номер 3700 про факт незаконного зняття грошей з картки та подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Рокитиівського РВ ГУ МВС України в Рівненській області.

Однак, незважаючи на вказані її дії позивач постійно надсилав їй письмові листи, в яких вказує на наявність у неї заборгованості, яка щомісячно зростала, а до цього часу не прийняв мір реагування по факту зняття грошових сум з належної їй банківської картки без застосування персонального ідентифікаційного номеру на картці і участі у цьому працівників банку.

Вважає, що з врахуванням положень пункту 37.2. ст. 37 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк не надав доказів, які б спростовували її доводи про те, що банківську картку №212988 вона не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, а тому банк зобов'язаний сплатити розмір викрадених сторонніми особами коштів шляхом поповнення даної картки, а не безпідставно нараховувати їй проценти, пеню та штрафи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ "Приватбанк" у задоволені позовних вимог.

В судовому засіданні відповідачка апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник банку скаргу не визнав, вважає, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла зняттю коштів із свого рахунку, що свідчить про безпідставність її доводів та вимог. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 2 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі заяви позичальника банк відкрив рахунок та оформив кредитну картку №5168**** ****1718, а згодом ще одну картку під №5168**** ****2988.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало позовні вимоги тим, що у встановлені договором строки, відповідач зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 13 червня 2016 року заборгованість складала 17 682грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 7354грн. 94 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 8108грн. 87 коп., заборгованості за пенею та комісією - 900грн., а також штрафи, відповідно до договору - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 818грн. 19 коп. (процентна складова).

Також встановлено, що 30 травня 2015 року з рахунку позичальника №5168****2988 через телеком послугу PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV було списано кошти в сумі 6500 грн. та 500 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 розпорядження про списання коштів не давала, будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів не вчиняла, вона звернулася за телефоном гарячої лінії банку 3700 з вимогою заблокувати картку, відкриту на її ім'я, та повідомила про факт шахрайства. Відповідачка будь-яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх позивачу ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи «Приват-24» або будь-якої іншої клієнтської системи банку.

30.05.2015року картка №5168**** ****2988 була заблокована позивачем, взамін якої відповідачці видано нову- під №5168**** ****0271.

2.06.2015року ОСОБА_1 звернулася в правоохоронні органи із заявою про вчинення щодо неї шахрайства, на підставі якої, в цей же день, Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області відкрито кримінальне провадження № 0000383.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідачка неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу шахрайства, однак останній обмежувався формальними відписками на ці звернення, а в листі від 20 жовтня 2015 року банк повідомив позичальника про відсутність правових підстав для задоволення її вимог, оскільки нею розголошена особиста інформація третім особам.(а.с.102,108,112-117).

Відповідно по повідомлення Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 11.04.2017 року, в ході досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_1, встановлено, що грошові кошти в сумі 7000 грн. з рахунку №212988 були перераховані 30.05.2015 року через PORTMONE. COM на абонентський номер №, який на момент надходження грошових коштів знаходився в м. Одеса. Абоненський номер 050-871-75-63, яким користувалася невстановлена особа та телефонувала відповідачці на №095- 600-26-23 в момент з'єднання перебувала в м.Кіровське Донецької області, шахта Давидовка Західна №4. Встановити особу причетну до вчинення кримінального правопорушення не представилось можливим.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд, що йому не відомо чи проводилось внутрішнє службове розслідування по вказаному факту.

За змістом ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Статею614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розділу VI постанови правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного засобу і його користувач, окрім випадків. Якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.п. 6.7, 6.8 «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якою користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які було виконано некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов передчасного висновку про вину особи як підставу цивільно-правової відповідальності.

Зазначений висновок щодо необхідності з'ясування вказаних обставин викладено у постанові Верховного суду України № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали у даній справі не містять доказів того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняв дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку відповідача, не встановлено, у який спосіб, з використанням яких ресурсів відбулося списання (термінал, телефон, комп'ютер), чи відбулося списання з повідомленням про це на певний номер телефону та на який саме, чи операцію з перерахунку коштів було здійснено з використанням особистих даних відповідача та інше.

Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» також не надало суду.

Доводи позивача про те, що відповідачка грубо порушила умови кредитного договору, передавши третій особі номер картки, строк її дії, СVV - код та передала динамічний пароль із смс - повідомлення на підтвердження переказу коштів і це свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично сама, власними діями здійснила перерахунок кредитних коштів у системі «Портмоне» грунтуються на припущеннях, що є неприпустимим.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення кредитного боргу, суд першої інстанції на заперечення відповідачки уваги не звернув та не навів в рішенні належних доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанні номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У справі встановлено, що відповідачка виконала передбачені Умовами і Правилами надання банківських послуг (які складають кредитний договір) п. 2.1.1.5, які передбачають обов'язок клієнта інформувати банк, а також правоохоронні органи при отриманні звістки про незаконне використання картки (п.2.1.1.5.11), та звернулась до працівника ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 з повідомленням про викрадення коштів з картки, її блокування та повернення коштів, одночасно повідомивши про ці дії службу безпеки Банку, та правоохоронні органи про факт вчинення шахрайських дій відносно неї, і по даній заяві 2 червня 2015року було відкрито кримінальне провадження № 0000383, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно продовжує нараховувати відсотки на викрадені з карткового рахунку відповідачки кошти.

Пунктом 1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачені обов'язки банку.

Відповідно до яких (п. 1.1.3.1.7) у випадку виникнення Овердрафту або отримання усного або письмового повідомлення держателя або довіреної особи, переданого в порядку передбаченому правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами, - забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Із наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку (а.с.5-6) вбачається, що станом на 1.06.2015року у позивачки існувала заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4425,47грн. В період з 3 червня по 3 липня 2015року ОСОБА_1 внесла в рахунок погашення цієї заборгованості кошти в загальній сумі 4622грн., що підтверджує її доводи про те, що заборгованість у неї за вказаним кредитним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутня.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1не отримувала наявні на її картковому рахунку кошти в сумі 7000грн. та їх не використовувала, а тому нарахування банком процентів та інших платежів за договором на тіло кредиту в сумі 11 425,47грн. є безпідставним, а вимоги про стягнення заборгованості в загальному розмірі 17 682грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.614,1054,1073 ЦК України, ст.ст.37, 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженев касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3