Справа №488/3538/15-ц 04.10.2017 04.10.2017 04.10.2017
Справа 488/3538/15-ц Суддя першої інстанції - Лазарева Г.М.
Провадження № 22ц/784/1682/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Лептуга С.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, представників відповідача - Васильчикова І.В., Шишлюка М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Український міжнародний банк»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та зобов'язання повернути сплачені за кредитним договором кошти,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та зобов'язання повернути сплачені кредитним договором кошти.

Позивачка вказувала, що 21 квітня 2008 року між нею та ЗАТ «ПУМБ» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») було укладено кредитний договір №6332259 за умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 47 500 доларів США зі сплатою 13,49% річних на строк до 21 квітня 2023 року. В подальшому до кредитного договору були укладені додаткові угоди про збільшення процентної ставки - 14 серпня 2009 року до 14,20 % річних, а 14 травня 2010 року до 15,14% річних.

З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

ОСОБА_2 зазначала, що Банком без її повідомлення в односторонньому порядку збільшена процентна ставка, у кредитному договорі та додаткових угодах відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості суми платежу. Крім того, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору Банк не надав в письмовій формі повної інформації про умови кредитування у розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту.

Вважає, що умови договору є незаконними і несправедливими, суперечать вимогам діючого законодавства України, принципу добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав і обов'язків, погіршення становища споживача та є підставою для визнання кредитного договору із додатками та додатковими угодами недійсними, а також для визнання недійсним договору іпотеки від 21 квітня 2008 року із змінами. Також вказує, що додаткові угоди до договору було укладено під впливом тяжкої обставини, оскільки має хронічне захворювання та є інвалідом 3 групи.

Посилаючись на викладене та на ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 216, 233 ЦК України, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд, визнати недійсним кредитний договір №6332259 від 21 квітня 2008 року, додаткові угоди №7923556 від 14 серпня 2009 року, № 9074919 від 14 травня 2010 року, а також договір іпотеки №63334371 від 21 квітня 2008 року, додатковій договору до нього №6334371 від 14 серпня 2009 року, №5070 від 14 травня 2010 року, укладені між нею ПАТ «ПУМБ». Зобов'язати ПАТ «ПУМБ» провести взаєморозрахунки зі всіх сплачених платежів за період дії вказаного кредитного договору.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 6332259 від 21 квітня 2008 року, додаткову угоду № 7923556 від 14 серпня 2009 року та додаткову угоду № 9074919 від 14 травня 2010 року, а також договір іпотеки № 6334371 від 21 квітня 2008 року, додатковий договір № 6334371/20090814 від 14 серпня 2009 року, додатковий договір № 5070 від 14 травня 2010 року, укладені між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зобов'язання ПАТ «ПУМБ» провести взаєморозрахунки зі всіх сплачених платежів за період дій вказаного кредитного договору залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПУМБ», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивачки просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За положеннями статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6332259 за умовами якого Банк зобов'язався надати кредит у розмірі 47 500 доларів США строком до 21 квітня 2023 року зі сплатою 13,49 річних (а.с. 36-45).

14 серпня 2009 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 7923556 до кредитного договору відповідно до умов якої останній було надано додатково 14 350,67 грн. зі сплатою 19% річних до 14 листопада 2009 року для погашення заборгованості за першим траншем. Залишок заборгованості за першим траншем кредиту підлягає поверненню згідно з Графіком та сплаті процентів, визначеними кредитним договором (а.с. 9-16).

Також 14 травня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 9074919 до кредитного договору за умовами якої збільшено процентну ставку до 15,14% річних у зв'язку з чим змінено Графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (а.с.17-20).

З метою забезпечення кредитних зобов'язань 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 (а.с.21-23).

14 та 17 серпня 2009 року до договору іпотеки були внесені зміни з урахуванням надання позичальниці другого траншу (а.с.24-25).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що перед укладенням договору Банком не було надано інформації щодо сумарної вартості кредиту, існуючих форм кредитування. В Графіку не зазначена сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом також не попереджено позичальника про валютні ризики, що є порушенням прав споживача, а крім того, умови договору є несправедливими.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 21 квітня 2008 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Аналогічні положення закріплено й у Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які зобов'язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов'язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. п. 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-330цс16 від 8 червня 2016 року.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

З копії кредитної справи, вбачається, що 1 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала та особисто підписала Інформаційний лист по продукту «Кредит на особисті потреби клієнта, забезпечені іпотекою» в якому зазначено порядок видачі та погашення кредиту. Також у вказаній заяві зазначено про ознайомлення у письмовому вигляді з умовами кредитування, надання інформації орієнтовної сумарної вартості кредиту, формах кредитування та різницю між ними, переваг та недоліків, запропонованих схем кредитування (а.с.235-237).

Крім того, згідно пунктів 3.6.1. та п. 3.6.2. кредитного договору всі витрати, пов'язані із здійсненням банком операцій з продажу/купівлі/обміну іноземної валюти за дорученням позичальника, включаючи (але не виключно) комісії банку, обов'язкові платежі до бюджету за операції купівлі-продажу валют та всі інші витрати, покладаються на позичальника.

Додаток №2 до кредитного договору містить інформацію щодо умов надання кредиту; послуг банку, щ о пов'язані з наданням кредиту; витрат клієнта, пов'язані з купівлею, продажем та/або обміном іноземної валюти; послуг третіх осіб, що пов'язані з наданням кредиту; об'єкту нерухомості, що передається в іпотеку у забезпечення зобов'язань позичальника за кредитом; послуг третіх осіб, що пов'язані з передачею в іпотеку зазначеного вище об'єкта нерухомості; графік платежів за кредитом та пов'язаними з ним послугами (а.с.238-241).

Як встановлено, процентна ставка за користування кредитними коштами збільшувалася на підставі укладених між сторонами додаткових угод.

Щодо, посилань на те, що додаткові угоди були укладені під впливом тяжкої обставини - захворювання щитовидної залози, на яку страждає позивачка не можуть бути підставою для визнання їх недійсними оскільки, як зазначала сама ОСОБА_2, хвороба почала прогресувати з 2014 року, тобто після укладення угод.

Отже, встановлене свідчить, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; кредитор надав позичальниці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: розміру процентної ставки, порядку її нарахування; переліку, розміру й бази розрахунку комісій та неустойки; періоду внесення платежів; порядку зарахування сплачених коштів.

Враховуючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, колегія не вважає доведеним, що оспорюваний правочин містить умови, які є несправедливими і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним.

За таких обставин, відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті справи про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та зобов'язання повернути сплачені за кредитним договором кошти відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З.Бондаренко

В.І. Темнікова