АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6012/17 Справа № 199/2799/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Громадської Організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна Громадська організація», яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація», яка діє в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2, до Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням посадової особи органу досудового слідства,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2006 року прокурор Індустріального району м. Дніпра порушив кримінальну справу № 64061766 за ч. 2 ст. 190 КК України. 23 жовтня 2006 року слідчий Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 виніс постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка, як він зазначив у постанові, належить ОСОБА_4. На той час ОСОБА_4 продав вказану квартиру, отримав гроші за продаж, а тому дана квартира на час накладення арешту йому не належала. В кримінальній справі № 64061766, станом на 23.10.2006 року ОСОБА_2 не був ні підозрюваним, ні обвинувачуваним. В подальшому кримінальна справа № 64061766 була обєднана з кримінальною справою № 36061032 та прийнята до провадження слідчим ОВС з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, про що слідчий Заставський І.А. 25.10.2006 року виніс відповідну постанову. 12 грудня 2006 року ОСОБА_5 виніс постанову про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого в кримінальній справі № 36061032. Постановою слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 17 лютого 2007 року кримінальне переслідування у відношенні ОСОБА_2 по обвинуваченню за ч.4 ст.190 КК України припинено у звязку із недоведеністю його участі у скоєнні даного злочину. Про дану постанову ОСОБА_2 дізнався лише 28 липня 2010 року. За результатами досудового слідства по кримінальній справі № 36061032 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 28 грудня 2010 року був ухвалений вирок № 1-173/10, яким було скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_2. Даний вирок набрав чинності 12 січня 2011 року. Як зазначає позивач у своєму позові, незаконний арешт квартири тривав з 23 жовтня 2006 року до 12 січня 2011 року. Для зняття арешту з квартири ОСОБА_2 був змушений багаторазово звертатись до різних установ органів державної влади. Незаконне накладення арешту на квартиру завдало йому значної матеріальної шкоди, фізичних страждань та моральної шкоди. Намагаючись зняти незаконний арешт, що був накладений слідчим Зюзь І.Н., він був змушений витратити дуже велику кількість часу та грошей, у звязку з чим він не працював, як наслідок не отримував доходи. Загальна кількість днів, що він витратив на зняття незаконного арешту складає 24 робочі дні, а тому зазначає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування упущеної вигоди в розмірі місячної мінімальної заробітної плати в розмірі 1450,00 грн. Крім того, ОСОБА_2 були понесені витрати на надання йому адвокатських послуг в розмірі 7000,00 грн. Моральну шкоду, з урахуванням душевних страждань ОСОБА_2, позивач оцінює у 72983,33 грн. Вищевказану матеріальну та моральну шкоду позивач просив стягнути на користь ОСОБА_2 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2017 року відмовлено у позовних вимогах.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська порушив кримінальну справу № 64061766 за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України. 23 жовтня 2006 року слідчий Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 з метою забезпечення можливого в майбутньому позову виніс постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3. В подальшому кримінальна справа № 64061766 була обєднана з кримінальною справою № 36061032 та прийняла до провадження слідчим ОВС з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, про що слідчий Заставський І.А. 25.10.2006 року виніс відповідну постанову. 12 грудня 2006 року ОСОБА_5 виніс постанову про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого в кримінальній справі № 36061032.

Постановою слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 17 лютого 2007 року кримінальне переслідування у відношенні ОСОБА_2 по обвинуваченню за ч.4 ст.190 КК України припинено у звязку із недоведеністю його участі у скоєнні даного злочину. За результатами досудового слідства по кримінальній справі № 36061032 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 28 грудня 2010 року був ухвалений вирок № 1-173/10, яким було скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_2. Даний вирок набрав чинності 12 січня 2011 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби, Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок вимушених змін у його житті та його виробничих стосунках, необхідності витрати зусиль та часу для відновлення попереднього стану, заподіяними позивачу внаслідок незаконного його тримання під вартою, проведенням обшуків та арешту майна судом було стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 15 000 гривень з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України. Рішення набрало чинності 28.03.2013 року.

Арешт на майно позивача накладався по вищезазначеній кримінальній справі лише відповідно до постанови слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23 жовтня 2006 року, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Ці ж обставини встановлені і рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справа України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу, що здійснює досудове розслідування, та яким у позовних вимогах позивача відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, за незаконні дії органів досудового розслідування щодо притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого, застосування запобіжного заходу та накладення арешту на майно ОСОБА_2 вже відшкодовано моральну шкоду. Після припинення відносно нього кримінального переслідування у кримінальній справі №36061032 постановою слідчого по ОВС СВ з РОВС та ЗЗОГ СУ УМВС України ОСОБА_6 від 17 лютого 2007 року будь-яких процесуальних дій, що обмежують права ОСОБА_2 не проводилося.

Постановою органу досудового слідства від 25.11.2013 року ОСОБА_2 відшкодована матеріальна шкода в сумі 1200 грн., як втрачений заробіток, а отже йому відшкодовані і матеріальні збитки, які ним були понесені внаслідок незаконних дій слідчого під час досудового слідства.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2016 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 у позовних вимогах до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу- відмовлено.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.1176 ЦК України, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що обставини справи, встановлені у вищезазначених рішеннях суду, не стосуються предмету позову - незаконного арешту квартири АДРЕСА_4, відхиляються колегією суддів, оскільки судами двох інстанцій було перевірено та надано належну оцінку діям посадових осіб органу досудового слідства відносно ОСОБА_2, а рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року було стягнуто шкоду, завдану, в тому числі, незаконним накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_4.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права як на підставу для скасування рішення не можуть бути прийняті до уваги, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги щодо компенсації судових витрат повязаних із явкою до суду також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за змістом ст. 88 ЦПК України, в разі відмові у задоволенні позовних вимог судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської Організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна Громадська організація» яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_7