Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/320/17 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/3280/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 листопада 2009 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 29 листопада 2016 року має заборгованість у розмірі 36 154,61 грн., яка складається з наступного: 1 725,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28 331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 900 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 697,84 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України банк просив стягнути з відпо-

відача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03 листопада 2009р.

у розмірі 36 154,61 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2017

року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого просила у письмовій заяві сторона відповідача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 листопада 2009 року між ЗАТ КБ «ПРИВТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 550,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць. Строк дії платіжного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти.

Згідно зі змістом заяви ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що ця підписана нею заява разом Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір.

Протягом дії кредитного договору позивачем було збільшено відповідачу суму кредитного ліміту до 1 800 грн., що відповідає пункту 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яким клієнт надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а клієнт дає право банку в будь-який момент змінювати (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Пунктом 5.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за платіжними картками з установленим мінімальним обов»язковим платежем строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) визначено в Пам»ятці клієнта, яка також є невід»ємною частиною договору.

Умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту відбувається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. З мінімального щомісячного платежу 3 % спрямовується на погашення кредиту.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

За положеннями п 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці ( поле MONTH).

Відповідач не визнавала позов, пояснюючи, що кредит не отримувала, будь-яких до-

говорів з ПРИВАТБАНКОМ не укладала, тому вказувала, що кредитної картки у неї не ма-

ється. У суді першої інстанції вказувала, що заяву від 03.11.2009р. вона не підписувала.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом було витребувано оригінал вказаної заяви, оглянувши який, відповідач визнала свій підпис у ній.

В подальшому відповідачем було заявлено у письмовій заяві, долученій до матеріалів

справи, про застосування строку позовної давності, який банком, на її думку, пропущено, тому висловлено прохання про відмову в задоволенні позову банку з цих підстав.

Для вирішення питання щодо строку позовної давності судом з»ясовувалась наявність картки у сторін.

Представником позивача вказувалось, що картку було видано позичальнику, тому нада-

ти її до суду не уявляється можливим, але було надано довідки про строк дії карток, які отримувала відповідач.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що 03.11.2009р. їй була видана картка за № 926774 ( а.с. 12).

З наданої позивачем довідки встановлено, що строк дії картки № 926774 визначено до 12/11, тобто остаточний строк повернення кредиту мав відбутися у останній день грудня 2011р. ( а.с. 81).

Як з»ясувалось в ході розгляду справи, 29.09.2010р. за заявою ОСОБА_2 вищезазначена картка була перевипущена на картку № 252753 зі строком дії до 09/14, тобто остаточним днем повернення кредиту є 30.09.2014р.

При цьому, в письмових поясненнях від 06.06.2017р. банк вказував, що раніше зазначений строк дії картки до 10/2015р. є помилковим.

Копія такої заяви від 29.09.2010р., підписаної ОСОБА_2, банком була долучена до матеріалів справи разом з підписаною відповідачем ОСОБА_3 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с. 82, 84, 85).

Всі ці обставини відкинув суд першої інстанції, вказавши, що належних доказів отримання ОСОБА_2 перевипущеної картки № 252753 зі строком дії до 30 вересня 2014р., приєднаної до раніше відкритого карткового рахунку, позивачем надано не було.

Проте вказане спростовується випискою по картрахунку, до якого була приєднана і перша картка, і в подальшому перевипущена картка.

З вказаної виписки вбачається, що 12.11.2009р. позичальником було знято 500 грн. кредитного ліміту, та через 55 днів почалось нарахування відсотків за користування цими коштами та одночасно щомісячне списання мінімального платежу, але активного користування цієї карткою з боку відповідача з дати зняття коштів не відбувається ( а.с. 54).

З 01.02.2010р. відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 1800 грн. ( а.с. 54).

Згідно з тією ж випискою по картрахунку, з 06.10.2011р. ОСОБА_2 починає активно користуватись новою карткою № 252753, знімаючи з рахунку кошти та здійснюючи платежі, а також поповнюючи картрахунок, зокрема, з іншої картки у Приватбанку та через касу ( а.с. 58-59).

В операціях з перерахування коштів та зняття коштів по картрахунку ОСОБА_2 як з карткою № 926774, так і з карткою № 252753 вказується номер, під яким у банківських операціях зареєстровано договірні правовідносини з відповідачем - SAMDN50OTC002340045 ( а.с. 26, 54-59).

Отже, отримавши перевидану картку при наявності заборгованості, яка значилась за попередньою карткою, відповідач погодилась на те, що строк виконання її зобов»язань з повернення кредитного ліміту змінився на 30.09.2014р.

Не проаналізувавши належним чином надані банком докази, зокрема, виписку по картрахунку, суд дійшов безпідставного висновку, що відповідач не отримувала картку

№ 252753 зі строком дії до 30.09.2014р., що призвело до неправильного вирішення справи про відмову в позові з підстав пропуску банком строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що протягом дії кредитного договору позичальник нерегулярно здійснювала щомісячні платежі, а станом на день закінчення строку дії картки 30.09.2014р. відповідач кредит не погасила.

02.03.2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, яка станом на 29.11.2016р. складає 36 154,61 грн., в тому числі: 1725,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1697,84 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача вказувала на те, що строк позовної давності слід обраховувати від останнього здійсненого відповідачем платежу 12.03.2013р., які були прийняти до уваги судом першої інстанції, та на цій підставі суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Перевіривши вказані обставини, колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Дійсно, з виписки про рух коштів за карткою відповідача вбачається, що останній платіж вона здійснила 12.03.2013р., але подальші її зобов»язання за договором не припинились та існували до 30.09.2014р., коли визначено дату повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків.

Тому суд неправильно визнав що саме з цієї дати у даному випадку слід відраховувати строк позовної давності щодо всієї суми заборгованості. Такі висновки суду суперечать вимогам ч. 5 ст. 261 ЦК України та зроблені без урахування правової позиції Верховного Суду України, згідно з якою до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредиту за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсягу зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Отже, в межі строку позовної давності, який розпочався з 30.09.2014р., входить період з 30.09.2014р. та по 30.09.2017р. Оскільки з позовом до суду позивач звернувся 02.03.2017р., перервавши строк позовної давності, то в межі позовної давності за вимогами про повернення кредиту та стягнення нарахованих відсотків вкладається період з 02.03.2014р. по день нарахування заборгованості банком 29.11.2016р. В такому разі тіло кредиту підлягає поверненню в повному обсягу у сумі 1725,72 грн. З загальної суми відсотків станом на 29.11.2016р. слід відрахувати нараховану суму відсотків станом на 01.03.2014р., тому до стягнення визначена сума: 28331,05 527,27 = 27803,78 грн.

У складі заборгованості мається сума 3900 грн., яка зазначена як сума пені та комісії. Але у наданій довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не мається комісії за супроводження кредиту, але передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Тому до суми пені у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України належить застосувати спеціальний строк позовної давності в 1 рік, а в межі позовної давності буде вкладатись період з 02.03.2016р. по 29.11.2016р. (по день нарахування заборгованості). Із загального розмір заборгованості, нарахованої банком станом на 29.11.2016р. слід відрахувати нараховану пеню станом на 01.03.2016р., тому до стягнення визначена сума: 3900 3100 = 800 грн.

У зв»язку із зменшенням суми заборгованості підлягає перерахунку визначена банком сума штрафу: (1725,72 + 27 803,78) х 5 : 100 = 1476,48 грн. А всього штрафи разом з фіксованою частиною становлять: 1476,48 + 500 = 1976,48 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, яка підлягає стягненню з неї на користь банку в межах позовної давності, становить: 1725,72 + 27 803,78 + 800 + 1976,48 = 32 305,98 грн.

Беручи до уваги все вище проаналізоване, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрату справі.

За подання позову банком сплачено судовий збір в сумі 2 400 грн. за позовні вимоги на суму 36 154,61 грн., а задоволено позов на суму 32 305,98 грн., тому компенсації за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 2 144,52 грн.

За подачу апеляційної скарги банком сплачено судовий збір в сумі 1 760 грн. за вимоги в сумі 36 154,61 грн., задоволено позов на суму 32 305,98 грн., тому компенсації за рахунок відповідача підлягає сума у розмірі 1 572,64 грн.

Всього на користь банку з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 144,52 + 1 572,64 = 3 717,16 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 317, 324 ЦПК України, колегія судді

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 03 листопада 2009р., яка утворилась станом на 29 листопада 2016р. в сумі 32 305 ( тридцять дві тисячі триста п»ять) гривень 98 коп., в тому числі: за тілом кредиту 1 725 (одна тисяча сімсот двадцять п»ять) гривень 72 коп., по відсоткам 27 803 (двадцять сім тисяч вісімсот три) гривні 78 копійок, за пенею 800 (вісімсот) гривень, за штрафами 1 976 (одна тисяча дев»ятсот сімдесят шість) гривень 48 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3 717 ( три тисячі сімсот сімнадцять) гривень 16 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: