АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «999» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «999» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна, про стягнення коштів та визнання договору недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року,-

встановила:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, а також на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Подане клопотання про відкладення розгляду справи не містить доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідност. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є зокрема солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «999» основного боргу у розмірі 1 944 000 грн. 00 коп., 106 893 грн. 37 коп. в якості 3% річних, 1 337 472 грн. 00 коп. інфляційних втрат, а всього 3 388 365 грн. 37 коп.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обранийзаявником є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Будь-яких доказів, що у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права апелянта або інших осіб, суду апеляційної інстанції не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не несе будь-якої відповідальності за зобов'язаннями свого чоловіка ОСОБА_1, колегія суддів відхиляє, оскільки на стадії розгляду заяви про забезпечення позову суд не оцінює докази на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час постановлення ухвали квартира АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці банку, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена обставина не впливає на правомірність постановленої ухвали суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 17 листопада 2016 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосівського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В.Поліщук