Справа № 442/5849/13-ц
Провадження № 2/456/210/2017
РІШЕННЯ

іменем України

16 червня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 31 200 (тридцять одну тисячу двісті) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті згідно облікової ставки НБУ станом на 16.06.2017 року (1 долар США становить 26, 01 гривень) становить 811 512 (вісімсот одинадцять тисяч пятсот дванадцять) гривень 00 копійок, яка складається із: основна сума боргу 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті становить 650 250 (шістсот пятдесят тисяч двісті пятдесят) гривень; 3 % річних 2 658 (дві тисячі шістсот пятдесят вісім тисяч) доларів США 90 центів, що в гривневому еквіваленті становить 69 157 (шістдесят девять тисяч сто пятдесят сім ) гривень 99 копійок; облікова ставка НБУ 3 541 (три тисячі пятсот сорок один) долар США10 центів, що гривневому еквіваленті становить 92 104 (девяносто дві тисячі сто чотири) гривні 11 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 21 травня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав ОСОБА_2 в борг 25000,00 доларів США, а відповідач позичив вказану суму коштів та зобовязувався повернути їх в термін до 28 травня 2013 року. Зазначений договір між ним та відповідачем було укладено у формі розписки, написаною ОСОБА_3 власноручно. Незважаючи на свої зобовязання, ані 28 травня 2013 року, ані а подальшому грошові кошти не були повернуті. Враховуючи наведене, вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити, покликаючись на мотиви наведені в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали, не заперечували щодо їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч.4. ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позов за наявності для то законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Окрім того, в судовому засіданні достеменно встановлено та підтверджується розпискою від 21 травня 2013 року, що ОСОБА_2 М,І. в травні 2013 року отримав 25000,00 доларів США у вигляді позики з терміном повернення до 28 травня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.п. 8 та 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року (справа №6-63 цс 13), згідно якого письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 02 липня 2014р. (справа № 6-79 цс 14), згідно якого відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з наданою розпискою, між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків.

Позичальник ОСОБА_2, належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за вказаним договором та не виконав у визначені в договорі терміни, а саме до 28.05.2013 року, позичену суму коштів в 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті становить 650 250 (шістсот пятдесят тисяч двісті пятдесят) гривень (згідно облікової ставки НБУ станом на 16.06.2017 року (1 долар США становить 26, 01 гривень) не повернув.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи листа нагадування, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути позичену суму коштів, однак така залишилась проігноровано.

Зважаючи на те, що позика на даний час залишається неповернутою, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за договором позики підлягають до задоволення.

Суд, також, враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 січня 2016р. (справа №6-771цс15), згідно якогоВідповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Наведені позивачем розрахунки трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 2 658 (дві тисячі шістсот пятдесят вісім тисяч) доларів США 90 центів, що в гривневому еквіваленті становить 69 157 (шістдесят девять тисяч сто пятдесят сім ) гривень 99 копійок, також сумнівів у своїй правильності не викликають.

Таким чином, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Понесені позивачем, документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 8268,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 суму боргу в розмірі 31 200 (тридцять одну тисячу двісті) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті згідно облікової ставки НБУ станом на 16.06.2017 року (1 долар США становить 26, 01 гривень) становить 811 512 (вісімсот одинадцять тисяч пятсот дванадцять) гривень 00 копійок, яка складається із: основна сума боргу 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті становить 650 250 (шістсот пятдесят тисяч двісті пятдесят) гривень; 3 % річних 2 658 (дві тисячі шістсот пятдесят вісім тисяч) доларів США 90 центів, що в гривневому еквіваленті становить 69 157 (шістдесят девять тисяч сто пятдесят сім ) гривень 99 копійок; облікова ставка НБУ 3 541 (три тисячі пятсот сорок один) долар США10 центів, що гривневому еквіваленті становить 92 104 (девяносто дві тисячі сто чотири) гривні 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в сумі 8 268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_6