Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2916/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА, ОСОБА_5 - виконуючого обовязки начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА, ОСОБА_5 - виконуючого обовязки начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА, ОСОБА_5 - виконуючого обовязки начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовує тим, що з липня 2000 року позивач працювала директором Великоком'ятівської ОСОБА_6 ступенів, що стверджую копією трудової книжки.

Наказом в.о.начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА ОСОБА_5І № 1450-к від 10.08.2017 року її звільнено з роботи за прогул.

Вказане звільнення є третім підряд та є наслідком упередженого ставлення до позивача. В.о. начальника за будь-яких підстав та обставин намагається не допустити позивача до роботи. Це звільнення позивач вважає незаконним за таких підстав.

Вперше позивач була звільнена з роботи на підставі наказу начальника управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації № 1161-к від 18.07.2016 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України).

Рішенням Виноградівського районного суду суду від 31 серпня 2016 року позивача було поновлено на роботі, на посаді директора Великоком'ятівської ОСОБА_6 ступенів, що стверджую копією рішення суду від 31.08.2017 року.

Вдруге позивача було звільнено з роботи 09.09.2016 року на підставі наказу начальника управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації № 1161 -к від 09.09.2016 року, що стверджується копією наказу про звільнення.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 позивача поновлено на роботі на посаді директора Великоком'ятівської ОСОБА_6 ст., що стверджується копією рішення суду.

Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі набуло законної сили і підлягало негайному виконанню.

09.02.2017 року з метою недопущення позивача до роботи фактично в.о. начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА видав:

- наказ № 281-к від 09.02.2017 року, в третьому пункті якого вказав: «приступити до роботи ОСОБА_1 після закінчення терміну тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 та передачі документації школи»;

- наказ № 283-к від 09.02.2017 року про відсторонення позивача від виконання обов'язків директора школи на підставі подання прокуратури Закарпатської області від 09.02.2017 року № 32-1963-17 (надалі подання) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

- наказ № 1408-к від 28.07.2017 року про продовження відсторонення позивача від роботи (виконання службових обов'язків) до закінчення досудового розслідування та розгляду кримінальної справи відносно неї судом.

Вказаний наказ видано після закриття відносно позивача провадження у адміністративній справі за ч. 1 ст. 172-9 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, що стверджується копією постанови Виноградівського районного суду від 08.05.2017 року та копією постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 12.06.2017 року.

При відстороненні від роботи трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Однак, працівник тимчасово не допускається до роботи. Залежно від причин відсторонення заробітна плата не зберігається, хоч у деяких випадках може нараховуватись середній заробіток.

За таких підстав у зв'язку з відстороненням позивача від роботи, остання не повинна була ходити на роботу, оскільки не могла б виконувати свої трудові обов'язки директора школи та не отримувала б заробітну плату.

Після відсторонення позивача від роботи на підставі вище вказаних наказів жодного наказу про допуск останньої до роботи не було видано, такого їй ніхто не надсилав і з таким не ознайомлювали.

Позивачу не було передано документацію по школі та печатку і штамп школи, як вказано в третьому пункті наказу № 281-к від 09.02.2017 року: «приступити до роботи ОСОБА_1 після закінчення терміну тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 та передачі документації школи».

Отже, позивач стверджує, що жодного прогулу не допустила та не може бути звільнена з роботи за прогул. Видання начальником ОСОБА_4 наказу про звільнення ОСОБА_1 за прогул ніщо інше, ніж зведення на неї наклепу, образи та приниження її ділової репутації.

На сьогоднішній день позивач ще не отримала копії актів, на підставі яких її звільнено з роботи.

Крім вище зазначеного, про незаконність винесеного наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул № 1450-к від 10.08.2017 року свідчить порушення процедури його винесення.

Так, звільнення за прогул - це дисциплінарне стягнення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Перед накладенням на позивача даного дисциплінарного стягнення у останньої жодних пояснень ніхто не витребовував.

ОСОБА_1 наказу про звільнення та трудову книжку позивачу вислано 11.08.2017 року, а отримано нею 16.08.2017 року, що підтверджую конвертом та інформацією з Укрпошти про відслідковування відправлення.

Позивач просить поновити строк для звернення до суду, який пропущено нею з поважної причини, визнати протиправним та скасувати наказ № 1450-к від 10.08.2017 року про звільнення, поновити на роботі з 10 серпня 2017 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2017 року по 27.10.2017 року в сумі 21384,55 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник обставини та вимоги позову підтримали.

Позивач будучи допитаною в якості свідка пояснила, що за весь час її роботи на посаді директора Великокомятівської ОСОБА_6 ступенів, матеріальна база школи покращилась завдяки її старанням. ОСОБА_4 освіти її не повідомляло про проведення комісією 09.08.2017 року інспектування школи. 10.08.2017 року вона мала телефонну розмову з ОСОБА_8 Остання повідомила її про звільнення, необхідність зявитись до ОСОБА_4 освіти та отримати наказ. Вона відмовилась. Тоді у розмові її повідомлено про направлення документів поштою. Від надання пояснень з приводу відсутності 09.08.2017 року на роботі не відмовлялась, оскільки пояснення від неї не відбиралась. До роботи вона допущена не була. 28.07.2017 року її відсторонення від виконання службових обовязків директора школи продовжено. Пропущений строк звернення до суду просить поновити. Такий нею пропущений з поважної причини, зокрема, у звязку з захворюванням. ЇЇ представник був зайнятий. Прийняту ухвалу про повернення позову не оскаржувала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА в судовому засіданні проти позову заперечувала, у його задоволенні просила відмовити за безпідставністю позовних вимог та пропуском позивачем строку звернення до суду.

Подані заперечення обґрунтовує тим, що 09.08.2017 року під час інспектування стану підготовки Великокомятівської ОСОБА_6 ст. позивач була відсутня на робочому місці з 09.00-14.00 год., про що був складений Акт. У звязку із цим головним спеціалістом ОСОБА_4 освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА ОСОБА_9 був здійснений дзвінок до позивача з метою отримання інформації про причини її відсутності та місця її перебування. Але телефонний звязок також був відсутній, про що складено Акт.

ОСОБА_1 була дійсно відсторонення від виконання обовязків директора школи. Але при цьому її ніхто не відстороняв від виконання інших обовязків, а саме брати участь у підготовці школи до навчального 2017/2018 року. ОСОБА_1 про це було попереджено, але в свою чергу позивач проігнорував вимоги ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА.

Позивач була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КзпП за прогул, у звязку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 р. №9 визначено, що прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 9 від 6 листопада 1992 р. роз'яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 та п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Наказом в.о.начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА ОСОБА_5І № 1450-к від 10.08.2017 року її звільнено з роботи за прогул, виявлений 09 серпня 2017 року у результаті інспектування стану підготовки школи до 2017/2018 навчального року, на підставі п. 4 ст. 40 КзпП (а.с.6).

Підставою для прийняття такого рішення слугували акт від 09 серпня 2017 року, згідно якого під час інспектування стану підготовки Великокомятівської ОСОБА_6 ст. позивач ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 09.00-14.00 год. та акт про відсутність телефонного звязку з ОСОБА_1 (а.с.48,49).

10.08.2017 року складено акт про відмову працівника надати письмові пояснення (а.с.52). Відповідно до цього акту 10 серпня 2017 року від ОСОБА_1, директора Великокомятівської ОСОБА_6 ст., витребувано пояснення з приводу її відсутності на роботі протягом 5 годин з 09.00 год. до 14.00. год робочого дня 09 серпня 2017 року. Надати такі пояснення ОСОБА_1 відмовилась.

Таким чином, обставина позову та твердження позивача про те, що роботодавець до застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення не дотримав вимоги ст. 149 КЗпП щодо зажадання від порушника трудової дисципліни письмових пояснень, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Судом також встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2017 року позивача поновлено на роботі на посаді директора Великоком'ятівської ОСОБА_6 ст., що стверджується копією рішення суду (а.с.12-16).

09.02.2017 року на виконання рішення суду в.о. начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА видав наказ № 281-к від 09.02.2017 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с.17). В третьому пункті наказу зазначено: «приступити до роботи ОСОБА_1 після закінчення терміну тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 та передачі документації школи».

Як встановлено судом, позивач у період з 09.02.2017 року (час поновлення) по 10.08.2017 року (час звільнення) фактично до роботи не приступила, у звязку з не передачею їй в.о. директора школи документації, печатки та її відстороненням.

Так, наказом в.о. начальника ОСОБА_4 освіти, молоді і спорту Виноградівської РДА № 283-к від 09.02.2017 року на виконання подання прокуратури Закарпатської області у порядку ч. 5 ст. 65 Закону України Про запобігання корупції ОСОБА_1 відсторонена від виконання службових обовязків директора згаданої школи (а.с.18). Також Наказом № 1408-к від 28.07.2017 року про продовження відсторонення позивача від роботи (виконання службових обов'язків) до закінчення досудового розслідування та розгляду кримінальної справи відносно неї судом (а.с.23).

Слід констатувати, що при відстороненні від роботи трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Однак, працівник тимчасово не допускається до роботи. Отже в даному випадку відсутні підстави для констатації порушення позивачем 09.08.2017 року трудової дисципліни, як наслідок відсутні підстави для застосування до неї 10.08.2017 року дисциплінарного стягнення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП у виді звільнення.

Поряд з цим, суд встановив, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом та не доведено поважність причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення з посади директора позивач отримала 16.08.2017 року, що нею безпосередньо стверджено у судовому засіданні та зазначено у позові (а.с.2).

Позов про поновлення на роботі до суду подано 27.09.2017 року, що підтверджено вхідним штампом суду (а.с.1).

Таким чином, позивачем подано позов після спливу строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

В своїх поясненнях позивач та її представник вказують на поважність пропуску такого строку, зазначаючи про те, що позивач знаходилась на лікування, а її представник був зайнятий, також позивач з попереднім позов про поновлення на роботі звернулась вчасно, однак її позов суддею було повернуто та розяснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Суд дійшов висновку, що дані обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості звернення до суду.

Зокрема, не підтверджено, що знаходження позивача на лікуванні вдома з 10.09.2017 року 19.09.2017 року у звязку з хворобою (гіпертонічний криз, цукровий діабет), а також зайнятість її представника іншими справами є дійсно поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Та обставина, що позивач раніше зверталась до суду з позовом про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення від 10.08.2017 року, і такий позов ухвалою судді було їй повернуто, на переконання суду не свідчить про зупинення перебігу позовної давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Виключення містять частина 2 даної статті, яка у даному випадку на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється.

Обставини передбачені ст. 263 ЦК України, які б свідчили про зупинення перебігу позовної давності, судом не встановлені.

Таким чином, ні позивач, ні її представник не довели належними доказами, які б підтверджували факт поважності пропуску ними строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За встановлених обставин позов не підлягає до задоволення у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав та відсутністю поважних причин, які б слугували для його поновлення.

Керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_10