АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

22 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Чобіток А.О.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Полінського Вячеслава Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_3,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року,

встановила:

у лютому 2017 року скаржник звернувся до суду зі скаргою. в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, посилаючись на те, що державним виконавцем було накладено арешт на його майно з порушенням вимог закону.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року в задоволенні скарги було відмовлено..

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник скаржника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою скаржник посилався на те, що державним виконавцем ДВС у Подільському районі м.Києва Полінським В.А. 28 грудня 2016 року було винесено постанову про накладення арешту на все його майно. Зазначав, що 21 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 54 734 грн. Свої зобов'язання він виконував шляхом відрахування 20% заробітної плати, однак у листопаді 2016 року його було звільнено з займаної посади у зв'язку з чим відрахування припинились. Скаржник вказував на те, що державним виконавцем було накладено арешт на його майно неправомірно, оскільки він може здійснювати відрахування з пенсії, а також порушує його право на вільне володіння та розпорядження своїм майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року в задоволенні скарги було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника у відповідності до норм чинного законодавства та з метою реального виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що з грудня 2014 року по жовтень 2016 року регулярно здійснювались відрахування з його заробітної плати, що він вважає належним виконанням своїх зобов'язань. Також апелянт вказував на те, що держаним виконавцем не було повідомлено його про наявність боргу, не роз'яснено, що він міг звернутись із завою про проведення відрахування з його пенсії, не надав терміну для добровільної сплати боргу, а наклав арешт на його єдине житло, чим порушив його права. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено про те, що державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи свідчать про те, що виконавче провадження було відкрито 21 листопада 2012 року, після чого боржником було сплачено в рахунок погашення боргу 3 598 грн. 03 коп., що не можна вважати належним виконанням зобов'язань, оскільки станом на день звернення до суду зі скаргою він становить 51 135 грн. 97 коп. Скаржник помилково вважає здійснення відрахування з заробітної плати та пенсії добровільним виконанням своїх зобов'язань, оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження було встановлено ОСОБА_5 строк для добровільного виконання рішення суду, проте заборгованість ним сплачена не була.

В даному випадку державним виконавцем було здійснено заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та скаржником не надано доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця та порушення прав боржника.

Таким чином, судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/3177/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6581/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.