Справа № 145/324/17 Провадження № 22-ц/772/2133/2017Головуючий в суді першої інстанції Кіосак Н. О.
Категорія 6Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Денишенко Т.О., Панасюка О.С.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тиврівської районної державної адміністрації та ПСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні відповідача - Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, про визнання права власності на гідроспоруду, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року, -

В с т а н о в и л а :

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Тиврівський районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що у 1988 році за рішенням членів товариства мисливців та рибалок с. Ворошилівка позивач був обраний головою цієї спілки. В цьому ж році, для забезпечення можливості сприянню ведення мисливсько-рибальського господарства на території сільської ради, створення умов членам товариства для любительської риболовлі, з дозволу сільської ради, ним за допомогою членів товариства була збудована гребля з метою створення ставка «Глиняник» за рахунок струмка Безіменний, що є правою притокою р. Баран і знаходиться за межами с. Ворошилівка.

При будівлі гідроспоруди йому допомагали члени товариства мисливців та рибалок с. Ворошилівки. На будівництво гідроспоруди ним було витрачені певні будівельні матеріали.

По закінченню будівництва греблі, ставком практично ніхто не користувався, він приходив в занепад. Гребля під впливом кліматичних опадів руйнувалась і розмивалась.

З метою збереження гідровузла та ставка для риборозведення, позивач 19.07.2004 року з дозволу Тиврівської районної державної адміністрації уклав договір оренди земельної ділянки терміном на 25 років. Укладено ним також з Тиврівською РДА договір оренди водного об'єкту за погодженням з Держуправлінням охорони навколишнього середовища у Вінницькій області та басейнового управління водними ресурсами річки П.Буг. Позивач регулярно, щомісячно сплачує орендну плату в розмірі 540 грн.

З метою збереження ставка для риборозведення та відпочинку жителів села, позивач вирішив провести відновлювальний ремонт занедбаної греблі. На ремонт та реконструкцію гідровузла ним затрачено біля 10000 грн., а саме за найм бульдозера марки ДТ- 54 та оплату праці тракториста. Проводив, починаючи з 2005 року, поточні ремонти дамби шляхом укріплення земельної дамби глиною в кількості 100 куб. м.

Самочинно збудована ним гідроспоруда виконано без отримання відповідного дозволу місцевих органів містобудування та архітектурної діяльності, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній під риборозведення, яка перебуває у користуванні позивача на умовах оренди.

З метою набуття права власності на самочинно збудовану споруду, відповідно до листа Ворошилівської сільської ради від 02.03.2015 року, № 34/02-17, він звернувся до басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг для обстеження і паспортизації технічного стану гідровузла ставка «Глиняник».

За технічним висновком гідротехнічна споруда відноситься до основних споруд. Технічний стан споруди задовільний, при експлуатації не обмежується її використання за призначенням. Крім цього, 24.06.2015 року проведена оцінка вартості об'єкту, в результаті якої оціночна вартість складає 16513 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства від 24.04.2015 року №79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», для реалізації свого права власності він мав намір узаконити у департаменті Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області щодо прийняття в експлуатацію греблі. З цим питанням неодноразово в січні місяці 2017 року звертався до департаменту про прийняття в експлуатацію греблі.

За результатами розгляду його заяв отримав відповідь державної архітектурно - будівельної інспекції, якими йому відмовлено, в зв'язку з тим, що цей наказ діяв до 31.12.2015 року і рекомендовано в порядку ст. 376 ЦК України звернутись до суду.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеності позовних вимог.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку як незаконне, необгрунтоване та таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги дотримані у повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з наступного.

Суд керувався нормами ст. 181 ЦК України та Закону України «Про аквакультуру» № 5293-VI від 18.09.2012 року, зокрема його ст. 1, де вказано про те, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми ( гідротехнічні споруди) є об'єктами нерухомого майна (земляні греблі та дамби …) та дійшов правильного висновку, що спірна гідроспоруду є нерухомим майном.

Далі судом зазначено і це підтверджується матеріалами справи, що будь-яких доказів про відведення позивачу в установленому законом порядку земельної ділянки для будівництва гідроспоруди, відповідного дозволу, належно затвердженого проекту на її будівництво, суду не надавалося.

Оскільки позивач стверджує, що споруда будувалася ще у 1988 році, то на той час діяв Земельний Кодекс УРСР 1970 року і відповідно до його ст. 3, земля була виключно власністю держави і надавалася тільки у користування.

Відповідно до ст. 4 ЗК УРСР, вся земля в Українській РСР входила до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складався, в тому числі, з земель державного водного фонду.

Згідно ст. 141 ЗК УРСР, землями державного водного фонду визнаються землі, зайняті водоймами (ріками, озерами, водоймищами, каналами, внутрішніми морями, територіальними водами і ін.), гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені під смуги відведення по берегах водойм, під зони охорони тощо.

Ст. 143 ч.1 ЗК УРСР говорить про те, що користування землями державного водного фонду здійснювали колгоспи, радгоспи та інші підприємства, організації та установи, яким ці землі надавалися.

Отже, навіть у користування, на той час, вказана позивачем земля, не могла бути йому надана.

Якщо ж позивачем здійснювалося будівництво цієї дамби, то воно могло бути самочинним, як він і зазначає.

Дійсно, 19 липня 2004 року між Тиврівською РДА та ОСОБА_2 був укладений Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого, в оренду передана земельна ділянка ( землі водного фонду) загальною площею 1,7994га, що знаходиться на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області для риборозведення та рибальства строком на 25 років ( а/с 6). У п.2 цього Договору вказано, що на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - гідроспоруда (гребля). Проте, у п.3 Договору зазначено, що нічого разом з земельною ділянкою в оренду не передається.

Отже, гідроспоруда (гребля) не була передана в оренду позивачу разом з земельною ділянкою водного фонду.

23.09.2010 року між тими ж особами: Тиврівською РДА та ОСОБА_2 був укладений Договір оренди водного об'єкту (ставка), який знаходиться в басейні річки Південний Буг на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. У п.1.4 даного Договору вказано, що гідротехнічні споруди водного об'єкту, що передається в оренду, не є предметом цього Договору; умови їх використання визначаються іншими документами (а/с10).

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Договору, позивач зобов'язався здійснювати необхідні ремонтні роботи та реконструкцію гідротехнічного об'єкту за погодженням з спеціально уповноваженими органами в галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів (а/с10-12).

Судом це зобов'язання орендаря - позивача розцінене, як виконання умов Договору і, що воно не дає підстав для набуття права власності на гідротехнічну споруду, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такі умови відповідають вимогам ст. 51 Водного кодексу України.

Згідно листа ПСП «Ворошилівське» від 25.04.2017 року №20 гідротехнічна споруда знаходиться на балансі ПСП «Ворошилівське» (а.с.62). Проте доказів на обґрунтування даних обставин суду не надано.

Відповідно до довідки виконкому Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №733 від 27 вересеня 2010 року, гребля ставка площею 1,7794 га, який знаходиться за межами населеного пункту, на балансі сільської ради не стоїть (а.с.30).

Рішенням 36 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №407 від 14 жовтня 2015 року, гідротехнічну споруду водного об'єкта (ставка) площею 1, 7994 «Глиняник» с. Ворошилівка включено до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс (а.с.81).

Крім того, рішенням цієї ж сесії Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №406 від 14.10.2015 року була залишена без задоволення заява ОСОБА_2 про прийняття в комунальну власність гідроспоруди з наступним його правом викупу, як користувача, що значно поліпшив технічний стан дамби (а/с82).

18.09.2015 року в газеті «Маяк» №73-64 розміщено оголошення Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про намір Ворошилівської сільської ради взяти на баланс гідроспоруди ставка «Глиняник», площею 1,7994га, розташованого за межами села Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області (а.с.83).

23.01.2017 року Ворошилівська сільська рада Тиврівського району Вінницької області звернулась до Тиврівської РДА з проханням провести оцінку господарської вартості ГТС на водних об'єктах (ставках) на території Ворошилівської сільської ради інвентаризаційною комісією з інвентаризації водних об'єктів та їх гідротехнічних споруд (а.с.84).

10.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області із заявою про надання довідки, що сільська рада не заперечує щодо набуття ним права власності на гідроспоруду (а.с.85). Проте, рішенням 11 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 21.03.2017 року дана заява позивача залишена без задоволення, так як гідроспоруда рішенням №407 36 сесії 6 скликання цієї Ради включена до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс (а.с.86).

Загальні збори громадян села Ворошилівка рішенням від 29.03.2017 року не надали ОСОБА_2 довідки про те, що сільська рада не заперечує в набутті ним права власності на гідроспоруду (а.с.87).

За вказаних обставин, відсутні підстави для визнання права власності ОСОБА_2 на гідроспоруду ставка «Глиняник», розташовану за межами с. Ворошилівка на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області на підставі ст. 376 ЦК України, як на самочинно збудований об'єкт, з вказаних судом причин, а саме.

Стаття 376 ч.1 ЦК України говорить, що споруда чи інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо воно збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частина 2 ст. 376 ЦК України зазначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Те, що позивач організовував роботи по будівництву та ремонту спірної гідроспоруди, про що свідчили ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, не є підставою для визнання права власності, оскільки всі ці роботи проводилися спочатку самочинно, а після укладення 23.09.2010 року між Тиврівською РДА та ОСОБА_2 Договору оренди водного об'єкту (ставка) - на виконання умов п. 4.3 цього Договору.

А у обстеженні і паспортизації технічного стану гідровузла ставка «Глиняник», розташованого за межами с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, на висновок яких посилається позивач у своїй позовній заяві ( а/с3), у їхньому п.1.1 взагалі вказано, що будівництво цього гідровузла, до складу якого входять земляна низьконапірна гребля та шахта, суміщена з донним водовипуском, проведене у 1976 році господарським способом. В процесі експлуатації періодично проводились поточні ремонти (а/с15).

Щодо твердження позивача, що гідроспоруда за технічним висновком має задовільний стан, то це не є підставою для задоволення позову, виходячи з відсутності інших вказаних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Проте, позивачу не надавалася ні у користування, ні у власність земельна ділянка водного фонду для будівництва вказаної споруди; не надана вона і зараз; не було також і належного дозволу чи належно затвердженого проекту на це будівництво, тому позов суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з заявлених підстав.

Така ж правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15.

Отже, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, лише полягають у переоцінці доказів на власний розсуд та на користь позивача. Тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук