АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 85 500 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 05.06.2015 між нею та ОСОБА_3 було укладено договір №05-09 про виконання ремонтних робіт за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, вважає, що вказаний договір за своєю суттю є договором підряду. Під час виконання ремонтних робіт позивачем за вказаною адресою були залишені належні їй на праві власності речі, а саме: ПК-моноблок Apple А1311 iMac Core і5 2,5 GHz QC6 4 Gb, 500 GB, 21,5», ATI Radeon HD 6750M 512 Mb, SD, Wi-fi, BT, вартістю 67 500 грн. 00 коп. та планшет Apple iPad З, 64GB (MD 330), вартістю 18 000 грн. 00 коп., загальною вартістю 85 500 грн. 00 коп. 22.09.2015 приблизно о 17.40 год. за вказаною вище адресою позивач виявила відсутність вказаних речей. За вказаним фактом Шевченківським РУГУ МВС України внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки відповідач під час виконання ремонтних робіт не дотримався заходів забезпечення майна та допустив втрату вищевказаного майна, позивач вважає, що протиправними діями відповідача їй заподіяні збитки.

Справа № 757/46555/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5629/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, представник позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції неповно вивчив та дослідив докази по справі, не врахував, що відповідач пропустив строк виконання ремонтних робіт.

Також, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у допиті свідків.

Апелянт наголошує на тому, що суд незаконно не дослідив докази на підтвердження належності вказаних у позові речей саме позивачу та не взяв до уваги висновок експертизи про розмір завданої шкоди.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05.06.2015 між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №05-09 про виконання ремонтних робіт за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, з урахуванням заявлених позивачем вимог, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повно та неправильно вивчив обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Так, в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що жодного належного доказу та обґрунтування щодо незаконності рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Звернувшись до суду з вказаним позовом, підставою для його задоволення позивач вказала на те, що відповідач не дотримався, в супереч ст.841 ЦК України, заходів забезпечення майна та допустив втрату особистих речей позивача, а саме: ПК-моноблок Apple А1311 iMac Core і5 2,5 GHz QC6 4 Gb, 500 GB, 21,5», ATI Radeon HD 6750M 512 Mb, SD, Wi-fi, BT, вартістю 67 500 грн. 00 коп. та планшет Apple iPad З, 64GB (MD 330), вартістю 18 000 грн. 00 коп., загальною вартістю 85 500 грн.

Так, дійсно відповідно до ст.841 ЦК України, підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Проте, договором №05-09 про виконання ремонтних робіт, відповідач взяв на себе обов'язок по проведенню ремонту в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а не вказаних позивачем речей.

Жодних доказів того, що відповідачу передавалися особисті речі позивача, а саме: ПК-моноблок Apple А1311 iMac Core і5 2,5 GHz QC6 4 Gb, 500 GB, 21,5», ATI Radeon HD 6750M 512 Mb, SD, Wi-fi, BT та планшет Apple iPad З, 64GB (MD 330), та він мав відповідати за їх втрату або пошкодження, матеріали справи не містять.

Доводи позивача побудовані виключно на її припущеннях, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не бере до уваги інших доводів апеляційної скарги щодо неналежного виконання відповідачем робіт по ремонту квартири, порушення строків ремонту, встановленого договором, його оплати тощо, оскільки дані обставини не мають доказового значення у даній справі, відповідно до тих позовних вимог, які були заявлені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в межах заявлених позивачем вимог, забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дослідив усі наявні в матеріалах справи докази та надав їм правильну оцінку, правильно вирішивши спір.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді