Справа № 364/162/17
Провадження № 2/364/113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі Кулинич Г.І.,

за участю:

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника Позивачів ОСОБА_4 (договори про надання правової допомоги відповідно від 31.01.2017 р. № 2 і № 3, від 10.11.2016 р. № 40),

відповідач ОСОБА_5 - не з'явилася,

представника Відповідача ОСОБА_6 (доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.02.2017 р. № 272, довіреність від 20.02.2017 р.),

третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

до ОСОБА_5,

третя особа: ОСОБА_7,

про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 02.02.2017 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, в якій Позивачі просять суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог через технічну помилку, поданої в судовому засіданні 19.06.2017 р., а.с. 163, 164): припинити право власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/5 частку будинку за адресою: АДРЕСА_3.; визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/5 частку зазначеного будинку, що належить Відповідачеві; виплатити ОСОБА_5 67 612,20 грн., внесені Позивачами на депозитний рахунок суду. У подальшому Позивачі під час судових дебатів відмовилися від останньої вимоги через невнесення ними відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачі у своїй позовній заяві зазначили, що ОСОБА_1 та його сім'я в складі: дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_8 (третя особа ОСОБА_7) є особами, евакуйованими з смт Поліське Київської області до інших регіонів України після Чорнобильської катастрофи 26.04.1986 р.

Названа дочка ОСОБА_8 (третя особа ОСОБА_7) 15.06.1991 р. вийшла заміж за ОСОБА_9, згідно з рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів від 29.07.1991 р. № 85 вони отримали ордер на сім'ю в складі двох осіб на вселення до двокімнатної квартири площею 29,37 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, яка була ними приватизована, а 04.09.1992 р. продана. У 1994 році ОСОБА_8 розлучилася з чоловіком, маючи вже на той час спільну дитину - Відповідача по справі ОСОБА_5

У 1994 році Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також отримали ордер на трьох осіб на вселення до чотирьохкімнатної квартири площею 61,4 кв.м (спірний будинок) за адресою: АДРЕСА_3. У 1996 році ОСОБА_8 (третя особа ОСОБА_7) разом із дочкою ОСОБА_5 (Відповідач) прийняли участь у приватизації цього житла разом із Позивачами.

Таким чином, зазначені особи - Позивачі, Відповідач та третя особа є співвласниками будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3., кожному з них належить 1/5 частка даного житла.

У 1998 році ОСОБА_8 разом із своєю донькою ОСОБА_5 виселилася із спірного будинку та почала проживати зі своїм новим чоловіком за іншою адресою в смт Володарка Київської обл., змінивши прізвище при укладенні шлюбу з «ОСОБА_19» на «ОСОБА_20». Після виселення зазначені особи більше не цікавилися спірним житлом та не проживали у ньому, благоустроєм прилеглої території не займалися, участі в оплаті комунальних послуг не брали.

Крім того, Позивачі вказали на те, що Відповідач ОСОБА_5 має у приватній власності 1/2 частку трьохкімнатної квартири площею 60,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, де на даний час і проживає.

У січні 2017 року Позивачі запропонували Відповідачеві ОСОБА_5 виплатити грошима вартість її частки спірного будинку, на що остання не погодилася. Тому Позивачі звернулися до суду з проханням припинити право власності ОСОБА_5 на 1/5 частку спірного будинку та визнати право власності на цю 1/5 частку будинку за одним із Позивачів ОСОБА_3

Відповідно до вимог частини третьої статті 111, частини сьомої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) після повторного автоматизованого розподілу зазначеної цивільної справи (протокол від 15.03.2017 р.), ця справа визначена автоматизованою системою документообігу суду в провадження судді Макаренко Л.А.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 15.03.2017 р. відкрито провадження в справі, після виправлення недоліків на виконання ухвали суду від 29.03.2017 р. розгляд справи було призначено на 12.04.2017 р., відкладений на 18.05.2017 р. У судовому засіданні 18.05.2017 р. та 07.06.2017 р. оголошувалися перерви для виклику свідків та для надання можливості Позивачам надати суду оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви.

У судовому засіданні Позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, надали суду усні пояснення з приводу викладених у позовній заяві обставин та на обґрунтування заявлених ними вимог.

Так, Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, надала пояснення, ідентичні обставинам, викладеним в описовій частині позовної заяви, додавши, що вони у 1994 році переселилися з Полісся, у 1996 році приватизували не квартиру, як помилково зазначено у позовній заяві, а будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Дочку ОСОБА_7 та внучку ОСОБА_5 приписали, оскільки їм на той час не було де проживати та для того, аби ОСОБА_5 змогла отримувати матеріальну допомогу як дитина, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Також зазначила, що з Відповідачем ОСОБА_5 перебували у нормальних стосунках, за оплатою комунальних послуг до неї не зверталися, перешкоди у користуванні будинком їй не чинять, проте пустить її до будинку тоді, коли вона покаже документи про виділ її частки. Водночас експертиз про можливий поділ будинку вони не робили. Щодо причин визнання права власності на 1/5 частки будинку саме за Позивачем ОСОБА_3, то ОСОБА_2 пояснила, що саме ОСОБА_3, їх син, буде доглядати батьків до їх старості.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, підтримав зазначені пояснення ОСОБА_2, додавши, що його батьки приватизували спірний будинок в смт Володарка, Київської області такої самої площі, яким був їх будинок у смт Поліське, Київської області, який батьки збудували самі у 80-х роках. ОСОБА_7 (третя особа) отримала житло зі своїм колишнім чоловіком у Ставище та не має прав на батьківський будинок. До того ж не лише у ОСОБА_10 є дочка, у нього (ОСОБА_3.) також є власні діти, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5, які на даний час проживають разом із Позивачами у спірному будинку. Також ОСОБА_3 зазначив, що з Відповідачем ОСОБА_5 в них були нормальні стосунки, а конфлікти і постійні

непорозуміння виникають не з племінницею (Відповідач), а із сестрою (третя особа ОСОБА_7.). Експертизи про поділ будинку вони не робили, але Відповідач цим будинком не користується.

Пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю підтримав третій Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зазначивши, що з Відповідачем ОСОБА_5 в них добрі стосунки.

Відповідаючи на додаткові запитання щодо відносин Позивачів із Відповідачем та ОСОБА_11 особою, Позивачі повідомили, що неприязних відносин із Відповідачем у них немає, проте із ОСОБА_11 особою ОСОБА_7 у них, дійсно, нормальні відносини не складаються.

Представник Позивачів підтримав пояснення, надані ними у судовому засіданні, додавши, що частка Відповідача ОСОБА_5 у спільному майні є незначною (лише 1/5 частина) і не може бути виділена в натурі, оскільки у спірному будинку лише чотири кімнати, які не можуть бути розраховані на п'ятьох людей; спільне користування є неможливим через неприязні стосунки з ОСОБА_11 особою ОСОБА_7, яка є матір'ю Відповідача та також має 1/5 частку в спірному будинку, проте Позивачі звернулися з даним позовом не до ОСОБА_7, а до ОСОБА_5 тому, що припинення її права власності на 1/5 частки не завдасть істотної шкоди її інтересам, так як вона має ще у власності інше житло - 1/2 частини квартири, що знаходиться на пров. Лютневий в смт Володарка. Звертатися до суду з даним позовом ОСОБА_7 як четвертій співвласниці спірного будинку не пропонували.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено її розпискою (а.с. 147).

Представник Відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, надісланих до суду 28.03.2017 р. (а.с. 105-107). Зазначив також, що частка власності Відповідача у спірному будинку така ж сама, як і в інших власників (1/5), тому не може вважатися незначною, оскільки є рівнозначною з частками інших власників; на підтвердження висновку про неможливість виділення її частки в натурі Позивачі повинні надати висновок експерта, чого вони не зробили; спільне користування спірним будинком є неможливим не через неприязні стосунки з Відповідачем, які виникли лише після подачі позову до суду, а ОСОБА_7, до якої позов не подавався. Що ж до виплати ОСОБА_5 67 612 грн. 20 коп. компенсації за її частку, то представник Відповідача звернув увагу, що така сума визначена на підставі оцінки, зробленої за 5 міс. до звернення до суду, а тому не відповідає ринковій вартості цієї частки на тепер, до того ж за запропоновані Позивачами гроші Відповідач не зможе придбати інше житло, відтак задоволення даного позову завдасть значної шкоди Відповідачеві. Крім того, представник Позивача ствердив, що у разі задоволення позову і позбавлення Відповідача її частки у спірному будинку, то за законом право власності на цю частку має бути розподілено між усіма іншими власниками, а не передано одному з них, до того ж дядьку Відповідача, а не її матері, до прикладу. Також представником Відповідача вказано і надано документи на підтвердження того, що Позивачі перешкоджають Відповідачеві реалізовувати своє право власності на спірну 1/5 частку, зокрема щодо її відчуження матері Відповідачці - ОСОБА_11 особі у справі ОСОБА_7

ОСОБА_11 особа без самостійних вимог на стороні Відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на пояснення, надані у судовому засіданні представником Відповідача, додавши, що вона та її дочка ОСОБА_5 (Відповідач) не зверталися до Позивачів з приводу реалізації свого права власності на спірний будинок та користування ним, бо не хотіли їх «стісняти», оскільки вона з дочкою мають де жити.

Викликана у судове засідання свідок ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка зареєстрована та фактично проживає на АДРЕСА_4 пенсіонер, є сусідкою Позивачів та також переселенкою з Поліського району, повідомила суд, що знайома з цією сім'єю ще з Полісся, стосунки, на її думку, завжди були нормальні, проте якщо вони звернулися до суду, то значить не все добре в сім'ї. Також зазначила, що Відповідач та ОСОБА_11 особа не відвідували часто Позивачів та не допомагали їм по господарству.

Свідок ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_10, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5, пенсіонер, повідомила суд,

що експертів у будинку не було, поділ майна не визначали, Відповідач ОСОБА_15 даною власністю (будинком) не користується та, на скільки відомо свідку, проживати разом з Позивачами у неї наміру не виникало, хоча перешкод їй ніхто не чинить. За свідченням ОСОБА_14, Відповідач мало спілкується з Позивачами, проте про напруженість у їх стосунках їй не відомо.

Свідок ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_12, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 працює в ДСП «Північна площа», є колишнім чоловіком Третьої особи ОСОБА_7, повідомив суд про те, що сторони років десять не спілкуються, причина йому не відома. До будинку Відповідача не пускають, наскільки йому відомо за слів ОСОБА_2, що ОСОБА_5 таких спроб і не робила, бо в неї є інше житло.

Свідок ОСОБА_17 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 157). Тому в частині її свідчень клопотання представником Відповідача, який викликав даного свідка, у судовому засіданні було відкликано.

Суд, заслухавши пояснення Позивачів, їх представника, представника Відповідача та Третьої особи, а також пояснення свідків, які з'явилися в судове засідання 07.06.2017 р., ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі письмові й інші докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого.

Судом встановлено, що Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_11 особа ОСОБА_7 є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_3., шляхом приватизації ними цього будинку у 1996 році, яку ніхто із сторін не оскаржував і не оспорював. Станом на день звернення до суду з позовом і розгляду судом цієї справи кожна із перелічених вище осіб володіє 1/5 часткою згаданого будинку, тобто частки є рівними.

Наведене підтверджується як показаннями усіх осіб, які беруть участь у справі, так і наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про право власності на житло від 22.11.1996 р. (а.с. 21, 99), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 144 по вул. Польова в смт Володарка, виготовленим за станом на 31.10.2016 р. (а.с. 22-26).

Відповідач зареєстрована та фактично проживає в АДРЕСА_7, яка належить їй на праві приватної власності спільно з ОСОБА_18, по 1/2 частці кожному, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 28, 29), листом Володарської селищної ради Київської області, надісланим на запит суду в порядку статті 122 ЦПК України (а.с. 33).

У Позивачів склалися неприязні стосунки з ОСОБА_11 особою ОСОБА_7, матір'ю Відповідача, через певні обставини її особистого життя, проте з Відповідачем напруженість у стосунках проявилася вже після звернення Позивачів до суду з даним позовом, на що звертали увагу Позивачі, надаючи в суді пояснення і відповідаючи на запитання, їх представник та представник Відповідача.

Водночас суд не бере до уваги докази, які стосуються питань особистого життя Третьої особи ОСОБА_7, її стосунків з членами родини, а також питань наявності чи відсутності перешкод для Відповідача у користуванні спірним будинком та можливості відчуження належної їй частки, оскільки ці обставини не стосуються предмета доказування у дані справі та не мають істотного значення для вирішення справи (стаття 58 ЦПК України).

Відповідно до приписів і гарантій статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх

вартості; примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Аналогічні гарантії непорушності права власності закріплено статтею 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За визначенням частини першої статті 316, статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з нормами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (статті 355, 356 ЦК України).

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зважаючи на наведені норми статті 365 ЦК України та враховуючи положення частини першої статті 358 ЦК України щодо здійснення співвласниками права спільної часткової власності за їхньою згодою, суд вважає, що позов про позбавлення одного із співвласників права на частку у спільному майні може бути поданий усіма іншими співвласниками, а не кимось з них окремо від інших співвласників.

На порушення таких вимог статей 358 і 365 ЦК України до суду з позовом звернулися лише три із п'яти співвласників будинку по вул. Польова, 144, в смт Володарка, четвертій співвласниці ОСОБА_7 навіть не пропонувалося і не обговорювалося питання звернення до суду із даним позовом про позбавлення п'ятої співвласниці частки у спільному майні.

Крім того, для припинення права особи на частку у спільному майні слід встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду; саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р. про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок; постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, постанова Верховного Суду України від 02.06.2014 р. у справі № 6-68цс14).

Судом встановлено, що Відповідачеві, так само як і усім іншим співвласникам спірного будинку, належить 1/5 частка цього будинку, тобто її частка є рівнозначною часткам інших співвласників будинку, а відтак неможна говорити про те, що ця частка є незначною порівняно з частками інших співвласників.

Також Позивачами не надано доказів того, що частку Відповідача неможна виділити в натурі, а річ (спірний будинок) є неподільним, оскільки цей будинок має загальну площу 107 кв.м, житлову площу 61,4 кв.м, чотири кімнати, два виходи.

Доводи Позивачів щодо неможливості їх спільного з Відповідачем володіння і користування спірним будинком через неприязні стосунки Позивачів з ОСОБА_11 особою ОСОБА_7 суд не бере до уваги, оскільки, як ствердили самі сторони і третя особа, ці неприязні стосунки відносяться не до Відповідача, а до її матері - Третьої особи, яка також є співвласницею будинку, проте Позивачі позов подали не до неї, а до її доньки.

Крім того, зважаючи на те, що Відповідач не зможе придбати іншу власність замість 1/5 частки у спірному будинку з огляду на запропоновану Позивачами суму, суд вважає, що позбавлення її зазначеної частки може завдати істотної шкоди інтересам Відповідача, а наявність у Відповідача іншої власності (1/2 частка квартири, в якій вона проживає) за законодавством України не є підставою для позбавлення права власності.

Також у матеріалах справи відсутнє підтвердження попереднього внесення Позивачами вартості спірної частки на депозитний рахунок суду, як це прямо вимагається частиною другою статті 356 ЦК України. У судовому засіданні 19.06.2017 р. представник Позивачів повідомив суд про те, що Позивачами такі кошти на депозитний рахунок суду не вносилися.

Позовна вимога щодо визнання права власності на спірну частку лише за одним із співвласників - Позивачем ОСОБА_3 - також не була належним чином та переконливо обґрунтована Позивачами і їх представником ані в позовній заяві, ані у їх усних поясненнях.

За наведених обставин суд вважає, що відсутні передбачені статтею 365 ЦК України підстави для прийняття рішення про припинення права Відповідача на частку у спільному майні (спірному будинку), відтак позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 365 Цивільного кодексу України, статтями 3, 10, 11, 57, 60, 131, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 291, 292, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку оскарження або після перегляду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне рішення складено 23.06.2017 р.

Суддя Л.А. Макаренко