Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3532/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 20 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства фірми «Арсанія», треті особи - Коростенська міська рада, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, про визнання недійсною умови договору купівлі-продажу державного майна про передачу гуртожитку у власність підприємства, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 1990 року проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1, який раніше знаходився у державному житловому фонді, а саме до 1994 року перебував у господарському віданні ДП Коростенська орендна виробнича торгово-комерційна фірма «Арсанія», правонаступником якої став відповідач та який на даний час має на своєму балансі даний гуртожиток.

Вказала, що наказом ФДМУ № 12-ПО від 20 грудня199 року «Про перелік об'єктів, що приватизуються (мала приватизація)» орендно-виробнича торгівельно-комерційна фірма «Арсанія» була включена у перелік підприємств, що приватизуються. До інвентаризації як цілісного майнового комплексу відповідача включено гуртожиток по АДРЕСА_1, інвентаризаційний номер 2513, що підтверджується Актом оцінки вартості майна орендного підприємства, затвердженого ФДМУ від 25 листопада 1993 року. Згідно з відомістю розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних пристроїв станом на 1 листопада 1993 року залишкова вартість гуртожитку становила 0 крб. при балансовій вартості 1289342 крб.

На думку ОСОБА_1, передача гуртожитку за договором купівлі-продажу у власність відповідача відбулася всупереч вимогам ч. 2 ст. 12 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», яка не допускала безплатної передачі у власність будівель (споруд, приміщень).

Окрім того, зазначила, що як громадянин України та носій економічних прав через неотримання Держбюджетом України певної суми грошових коштів від передачі відповідачу житло позбавлена права на отримання матеріальної частки з економічного обігу даної грошової суми.

З огляду на вищезазначене, просила визнати недійсною умову договору купівлі-продажу державного майна від 31 березня 1994 року про передачу гуртожитку по АДРЕСА_1, посвідченого нотаріально 11 травня 1994 року за № 1-3532 в Другій Житомирській нотаріальній конторі та зареєстрованого в Коростенській міській раді народних депутатів від 18 травня 1994 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Зокрема, вважає помилковим висновок суду про те, що вона не вказала, вимогам якого закону не відповідає укладена угода, стороною якої позивачка не була.

Зазначає, що при поданні позовної заяви чітко вказала порушення відповідачем законодавчих норм, пов'язаних зі спірними правовідносинами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що у 1994 році здійснено приватизацію майна Коростенської орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія».

Так, 31 березня 1994 року між Фондом державного майна України по Житомирській області та товариством покупців членів трудового колективу орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія» укладений договір купівлі-продажу державного майна, відповідно до якого фірма «Арсанія» набула право власності на майно, зазначене у акті інвентаризації, який є додатком до договору. До акта інвентаризації включений також гуртожиток, розташований в АДРЕСА_1.

30 червня 1994 року державне майно за вказаним договором було передане фірмі «Арсанія», що підтверджується актом.

У даному гуртожитку з 1990 року зареєстрована та на законних підставах проживає ОСОБА_1

Оскільки приватизація спірного гуртожитку здійснена протягом 1994 року, до спірних правовідносин застосовується чинне на той час законодавство.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиним (цілісним) майновим комплексом.

Згідно з ч.2 ст. 3 цього Закону його дія не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою КМУ від 18 січня 1995 року №36 ( в редакції, чинній на момент проведення приватизації) визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Відповідно до ч.2 ст.1 та ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат у гуртожитках.

У разі банкрутства підприємства, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній ( крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних депутатів (ч.2 п.9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою КМУ від 6 листопада 1995 року №891 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків.

Зміни до п.2 цього Положення щодо передачі в комунальну власність гуртожитків були внесені постановою КМУ №695 лише 26 травня 2004 року.

Таким чином, на момент проведення приватизації Коростенської орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія» гуртожитки не відносились до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність, і могли бути включені до переліку майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Наведене свідчить про те, що право власності фірми «Арсанія» на приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1, набуто у встановленому законом порядку та на час укладення спірного договору ОСОБА_1 не мала права на приватизацію житлового приміщення у даному гуртожитку

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що внаслідок передачі гуртожитку у власність фірми «Арсанія» не порушені права позивачки.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що вона має право на приватизацію житлового приміщення у даному гуртожитку відповідно до положень Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», не свідчить про наявність підстав для задоволення позову, оскільки дія цього Закону поширюється на правовідносини, що виникли після приватизації державного майна.

Згідно з вимогами ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків здійснюється, зокрема, з дотриманням таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації ( корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Порядок передачі гуртожитків, які були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації, передбачений ст.14 даного Закону.

Таким чином, ОСОБА_1 матиме право на приватизацію житла у спірному гуртожитку лише після передачі останнього у власність територіальної громади.

Як пояснили сторони в судовому засіданні, питання щодо передачі гуртожитку у комунальну власність між його власником та органом місцевого самоврядування не вирішувалось.

За таких обставин, висновок суду про відмову у задоволенні позову узгоджується з вимогами законодавства та ґрунтується на досліджених матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ,313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: