АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/5430/14-ц Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9711/2017 Суддя - доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Станішевській Б.В.,

за участю представника стягувача СвинарМ.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Свинар Марії Юріївни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка бере участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою №47285863 від 17.04.2015 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №758/5430/14-ц, виданого 23.03.2015 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 960 463,42 Євро та 17 776 665,38 грн.

Під час виконання цього рішення 17.04.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку було виконано та накладено арешт на майно ОСОБА_3; 20.04.2015 державним виконавцем по вказаному виконавчому провадженні було надіслано запит до державних органів, що здійснюються облік та реєстрацію майна, про надання інформації з приводу наявності у боржника ОСОБА_3 майна та поточних рахунків; 25.05.2016 отримано відповідь від Головного управління держпраці у Київській області, в якій зазначено про відсутність майна у ОСОБА_3; 25.06.2015 отримано відповідь від Державної інспекції сільського господарства в Київській області також про відсутність майна у ОСОБА_3; 01.07.2015 надійшла відповідь від Територіального управління державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві про відсутність майна у ОСОБА_3; 26.05.2016 надійшла відповідь від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку також про відсутність майна у ОСОБА_3; постановою державного виконавця від 06.07.2016 було повернуто виконавчий документ стягувану на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Виходячи з того, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи для розшуку майна боржника, надіслано відповідні запити до компетентних органів, проте, встановити наявність майна, на яке могло би бути звернуто стягнення, не вдалось, - суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу були правомірними, а тому відмовив у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі Свинар М.Ю., яка на підставі довіреності діє в інтересах ПАТ «Родовід Банк», просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року та постановити нову, якою задовольнити скаргу банку у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник стягувача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Інші сторони у судове засіданні апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас222), представник Департаменту державної виконавчої служби МУЮ направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи були дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені відповідно до вимог закону та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. ст. 210, 213, 387 ЦПК України.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 з відповідними змінами, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду на ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Правильно встановлено судом першої інстанції, що 23.03.2015 року Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №758/5430/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 960 463,42 Євро та 17 776 665,38 грн.

17 квітня 2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47285863 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 (ас38,41).

Також державним виконавцем було здійснено запити для з'ясування майнового стану боржника, місця роботи, отримання ним доходів, пенсії, інформації про наявність коштів на рахунках. Із отриманих відповідей вбачається, що зареєстрованого за боржником майна не виявлено, коштів не виявлено, інформація щодо працевлаштування відсутня (ас43-50).

Таким чином, узгоджується із дослідженою копією матеріалів виконавчого провадження висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вчинено дії з метою розшуку майна боржника ОСОБА_3

Повертаючи виконавчий документ стягувану ПАТ «Родовід Банк», державний виконавець виходив із того, що під час вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа №758/5430/14-ц ним встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені ним відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого документа стягувачу відповідають вимогам закону.

Підстав вважати, що поверненням виконавчого листа стягувану порушено будь-які права стягувача немає і на такі обставини представник банку не посилався.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не вчинено додаткових заходів щодо виявлення майна (грошових) коштів боржника, що призвело до передчасного повернення виконавчого документу стягувачу, не заслуговують на увагу, адже повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» брати участь у проведенні перевірки майнового стану боржника та надавати державному виконавцю іншу інформацію та клопотання, що мають значення для з'ясування майнового стану боржника в ході здійснення примусового виконання рішення суду.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі Подільськогорайонного суду м. Києва від 6 липня 2017 року, не спростовують і на їх правильність не впливають. Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 17 березня 2016 року не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 311-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Свинар Марії Юріївни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», відхилити.

Ухвалу Подільськогорайонного суду м. Києва від 6 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна