Справа № 161/5300/17
Провадження № 2/161/2209/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

з участю представника Служби у справах дітей Луцької міської ради - Шульгана Ф.П.,

представника Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації - Скочеляс Ю.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 29.10.2010 року по 07.12.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, життям сина не цікавиться, не відвідує його вдома та у дитячому садку. Крім того, відповідач ухиляється від сплати аліментів, заборгованість останнього по сплаті аліментів становить 57644,94 грн.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Служби у справах дітей Луцької міської ради - Шульган Ф.П. суду пояснив, що вважає вимоги позивача передчасними, оскільки відповідач частково виконує свої обов'язки по вихованню дитини.

Представник Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації - Скочеляс Ю.В. в судовому засіданні при розгляді справи покладалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, свідка, дослідивши та оцінивши представленні по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 29 жовтня 2010 року, який зареєстрований Лищенською сільською радою Луцького району, актовий запис № 11 (а.с. 4).

Від даного шлюбу у сторін народилась одна дитина: син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.12.2010 року (а.с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.12.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 6)

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають між собою в неприязних відносинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до сімейного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов"язків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 спиртними напоями не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, негативного впливу на сина ОСОБА_8 не має.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації щодо вирішення питання про визначення способу його участі у вихованні дитини, що свідчить про бажання спілкуватись та виховувати неповнолітнього.

Розпорядженням Луцької райдержадміністрації від 23.12.2014 року № 448 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 щонеділі з 10.00 год. до 13.00 год. на території с. Лище Луцького району.

Проте ОСОБА_1 надалі перешкоджала ОСОБА_2 у здійсненні його обов'язку щодо виховання дитини, у зв'язку з чим, останній звертався до суду за захистом своїх порушених прав, як батька дитини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2015 року в справі № 161/4384/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Луцької райдержадміністрації про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 Також, вказаним судовим рішенням визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Положенням ч.3 ст.61 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.08.2011 року в справі № 2-4146 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 25.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.05.2012 року в справі № 0308/3999/12 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно, починаючи з 06.03.2012 року і до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Відповідач аліменти на утримання дитини сплачує частково, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Станом на 18.05.2017 року заборгованість за аліментами на утримання дитини досягнення дитиною повноліття становила 31349,80 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 32, 33).

Як вбачається з розрахунку, заборгованість за аліментами на утримання дитини досягнення нею трьохрічного віку виплачена повністю (а.с. 34).

Також, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30.05.2017 року в справі № 2-4146/11 відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, згідно якої встановлено відсутність ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань щодо сплати аліментів, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню в даній справі не підлягає (а.с. 35-37).

Отже, наведена в позові обставина про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини не знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, надані ОСОБА_1 докази у справі (а.с. 46-53) суд не приймає до уваги, оскільки вони є для суду непереконливими.

Отже, позивачем суду не надано належних, допустимих і достовірних доказів, які б вказували на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_7 або наявність інших передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому, слід зауважити, що Службою у справах дітей Луцької міської ради висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 не надавався.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 є недоцільним та таким, що суперечить інтересам дитини, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Разом з тим, суд враховує п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якого, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 210, 215 ЦПК України, ст.ст.164, 165, Сімейного кодексу, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк