Дата документу 27.06.2017 Справа № 554/4481/17
Провадження № 2/554/2575/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

27 червня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі:

головуючого - судді Шевської О.І.,

при секретарі - Дроздову Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України громадян України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до республіки Вірменія та Королівства Таїланд на період з 27 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року з метою оздоровлення та відпочинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. За рішенням суду місце проживання дітей визначено разом з позивачкою.

Позивачка має намір виїхати за межі України разом з дітьми з метою їх оздоровлення та відпочинку на короткий термін без мети постійного проживання за межами України. Таким чином жодні права батька, встановлені чинним законодавством України порушуватися не будуть, однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів , які пояснювали та обґрунтовували би його відмову, він ненаводить.

У судове засідання позивач не з`явилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явився по невідомій суду причині, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи

Враховуючи те, що учасники цивільного процесу до суду не з'явилися, суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою, та ухвалив рішення.

Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2005 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.02.2015 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. За рішенням суду місце проживання дітей після розлучення визначено разом з позивачкою.

В даний час діти проживають разом зі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка матеріально утримує та належним чином піклуюсь про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає.

Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач категорично відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, як особистостей.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Питання виховання дитини за вимогами ст.157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», при відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їхніх дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Суд вважає, що неотриманням згоди від батька діти позбавлені права, гарантованого їм Конституцією та Законами України і це діє всупереч інтересам дітей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі

Керуючись ст.313 ЦК України, ст.4 п.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.150, 154 СК України, ст.ст.60, 77, 213-215, 224 ЦПК України , суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити у повному обсязі.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд за межі території України громадян України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до республіки Вірменія та Королівства Таїланд на період з 27 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року з метою оздоровлення та відпочинку.

Стягнути з ОСОБА_2, судовий збір у сумі 640 грн на користь ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя О.І. Шевська