Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/1055/17 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Номер провадження 22-ц/778/2761/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільнянського районного суд Запорізької області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Фермерського господарства «Форт», третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй в порядку спадкування після смерті чоловіка належить земельна ділянка площею 7,23га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.02.2016року № 59.

До цього, 01.01.2007 року між її чоловіком та ФГ «Форт» було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, строком на 10 років. У 2016 році після оформлення правовстановлюючих документів на землю, позивач особисто повідомила ФГ «Форт», що вона має намір закінчити дію договору оренди.

В подальшому вона звернулась до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі державний реєстр), з отриманих документів їй стало відомо про наявність зареєстрованого договору оренди на отриману у спадщину земельну ділянку, між нею і ФГ «Форт» від 01.03.2016. Право оренди згідно нового договору, було зареєстровано у Державному реєстрі приватним нотаріусом ОСОБА_6 28.04.2016.

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 01.03.2016 року, укладений між нею та відповідачем, є недійсним, оскільки право оренди на цю ділянку виникло у відповідача ще з 01.01.2007 року і до цих пір воно не припинено, як і не припинено термін дії самого договору оренди.

Крім цього, підставою недійсності нового договору оренди землі від 01.03.2016 року є те, що вона не давала свого волевиявлення, що суперечить ст. 203 ЦК України. У звязку з чим позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Вільнянського районного суд Запорізької області від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2007 між ОСОБА_7 та ФГ «Форт» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,23 га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 15).

29 травня 2013 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина в тому числі і на спірну земельну ділянку.

Спадщину після смерті ОСОБА_7, прийняла його дружина ОСОБА_5 13.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходить права та обвязки наймодавця.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як слідує зі статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

13.02.2016 ОСОБА_5, після смерті чоловіка, оформила всі документи в тому числі і право власності на спірну земельну ділянку (а.с. 12).

Відповідно до договору, укладеного між ОСОБА_7 та ФГ «Форт» в п. 40 (а.с. 17), передбачено, що смерть фізичної особи не є підставою для припинення договору.

Таким чином до позивача по справі перейшли всі права та обовязки стосовно спірної земельної ділянки відповідно до договору оренди 2007 року.

В свою чергу 01.03.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори оренди землі, який зареєстрований в державному реєстрі 28.04.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 на строк 10 років, предметом якого є оренда спірної земельної ділянки, яка вже перебувала в оренді, що підтверджується договором оренди від 01.01.2007 року зареєстрованого в Центрі ДЗК 09.01.2007 за № 41 (а.с. 18).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що із договору оренди землі від 01.03.2016 року, вбачається, що спірний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачки було спрямоване на укладання договору оренди.

Іншого позивачем не доведено.

Навпаки, як зазначив суд першої інстанції і не оспорив позивач, в судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача не заперечував проти підписання договору оренди саме позивачем, крім того, вона також знала, що строк дії договорів оренди землі від 01.01.2007 року закінчується лише в 2017 року, проте її волевиявлення було спрямоване саме на укладення нового договору оренди землі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неможливості укладення нового договору оренди землі в період дії попереднього між тими ж сторонами та щодо тієї ж самої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд попередньої інстанції вірно зазначив, що доводи позивачки не є безумовною підставою для визнання правочинів недійсними в розумінні норм матеріального права, які містяться в статтях 203, 215 ЦК України та ніяк не порушують її права та законні інтереси.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суд Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: