АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, прокуратури Київської області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) ГУМВС України в Київській області, прокуратури Київської області, Києво-Святошинської місцевої прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) ГУ МВС України в Київській області, прокуратури Київської області, Києво-Святошинської місцевої прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

На обгунтування позовних вимог зазначав, що 06.11.2013 р. його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України.

24.12.2013 р. відносно нього складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні по факту перешкоджання законній професійній діяльності журналістів.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.01.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2015 р., його визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Справа № 755/451/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9450/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

У зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності він зазнав значних моральних переживань та страждань, що призвело до погіршення стану здоров'я та необхідності проходити стаціонарне лікування в неврологічному відділенні протягом тривалого часу, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 19393, листком непрацездатності тощо.

У результаті медичних досліджень йому поставлено діагноз: гіпертонічна енцефалопатія 2 ступеня в обох судинних басейнах з цифалгічним синдромом, правобічною пірамідною недостатністю, синдромом вегетативної дисфункції, вестибулярним синдромом. Гіперхолесеримія ІХС. Гіпертронічна хвороба 2 ступеня.

Також вказував на те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності принижено його честь та гідність, а також завдано непоправної шкоди діловій репутації, оскільки процес притягнення до кримінальної відповідальності набув розголосу та активно висвітлювався у різних друкованих ЗМІ та по телебаченню. Будучи Головою спілки ветеранів Афганістану, він у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, під тиском громадської думки, вимушений залишити свою посаду, що завдало йому додаткових моральних страждань.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності також призвело до позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань з огляду на те, що він був вимушений змінити звичайний ритм життя, бути присутнім під час проведення різного роду процесуальних дій, що тривали майже два роки.

Відшкодування майнової шкоди обґрунтовував понесеними ним витратами на лікування, у зв'язку з істотним погіршенням стану здоров'я під час кримінального провадження.

З огляду на наведе просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь на відшкодування моральної шкоди 1 728 000,00 грн. та на відшкодування майнової шкоди - 5 785,22 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду від 12.07.2017 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 400,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди змінити, стягнувши з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1 728 000,00 грн., а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Зазначав, що суд першої інстанції з урахуванням наданих ним доказів на підтвердження тривалості та обсягу заподіяних йому моральних страждань помилково застосував ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратур і суду», визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Безпідставним вважав і посилання суду на те, що висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, з огляду на неналежну кваліфікацію експерта та використання ним при дослідженні методики Ерделевського О.М. При цьому суд не взяв до уваги, що відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5 (зареєстрований 03.11.1998 р. № 705/3145) визначення певних методик та методів дослідження належить до компетенції експерта. Натомість суд, не будучи наділеним правом вирішувати питання, що потребують спеціальних знань, фактично перебрав на себе компетенцію експерта.

Не відповідає обставинам справи і висновок суду про відмову у відшкодування матеріальної шкоди, оскільки його звернення за медичною допомогою та понесені у зв'язку з цим витрати відбувалися саме в період притягнення його до кримінальної відповідальності, а відтак існує прямий причинно-наслідковий зв'язок між погіршенням його стану здоров'я та притягненням його до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокуратура Київської області просила змінити рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, зокрема зменшити її розмір у зв'язку з тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням протягом 22 місяців, не урахувавши, що стадія кримінального переслідування закінчується прийняттям судом першої інстанції виправдувального вироку та набранням ним законної сили.

Посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст. 532 КПК України представник прокуратури Київської області, вказував на те, що після постановлення Апеляційним судом Київської області ухвали від 12.01.2015 р. рішення суду першої інстанції набуло законної сили, а відтак строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом є меншим ніж зазначено судом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а апеляційну скаргу прокуратури Київської області відхилити, посилаючись на її безпідставність.

Представник прокуратури Київської області просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити за її недоведеністю.

Представники Києво-Святошинської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби та представник Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) ГУ МВС України в Київській області у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи, повідомлені належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2013 р. слідчим СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України Київської області Орлик А.О. складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 по факту перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001895 від 27.06.2013 р.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014 р., ОСОБА_1 визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.01.12015 р., вирок Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014 р. у кримінальному провадженні № 0001895 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 171 КК України залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 01.10.2015 р. вирок Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12.01.2015 р. залишено без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 06.11.2013 р. по 01.10.2015 р., тобто 22 повних місяців. Вирішуючи питання про доведеність заподіяних позивачеві моральних страждань, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується вироком суду.

При визначенні розміру відшкодування моральних страждань суд виходив з мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (3200,00 грн.) за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, що становить 70 400,00 грн.

З таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

У статті 23 ЦК України наведено визначення моральної шкоди, у який спосіб вона відшкодовується, та з урахуванням яких обставин і вимог визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд критично оцінив висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 11699/16-61 від 10.02.2017 р., відповідно до якого незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є психотравмуючою для нього ситуацією, що завдавав руйнівний психогенний вплив на його психічне і фізіологічне здоров'я та, що можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_1 моральної шкоди може дорівнювати грошовому еквіваленту, рівному 540 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

На думку суду зазначений висновок не може слугувати належним та допустимим доказом у розрізі цього спору, оскільки експертом визначено, що виникла ситуація є психотравмуючою для позивача та визначено його психотравмуючий зміст, тобто оцінено ситуацію з позиції психотравми, завданої позивачеві, тоді як експерт ОСОБА_6 має вищу освіту за спеціальністю психологія, що свідчить про неможливість ним оцінки ситуації з позиції нанесення будь-яких психотравм, що може здійснюватися особами за наявності медичної освіти відповідного профілю.

На думку колегії суддів, висновок суду в цій частині є помилковим, оскільки грунтується на припущенні, а не на аналізі спеціаліста (експерта), що має відповідні пізнання в галузі, психології, психіки та медицини.

Разом з тим, висновок суду в частині неприйняття ним до уваги визначеного експертом можливого розміру відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_1, рівної 540 мінімальних заробітних плат є правильним, оскільки висновок експерта в цій частині грунтується на методиці Ерделевського О.М., яка рішенням Міністерства юстиції України від 29.01.2016 р. виключена з реєстру методик проведення судових експертиз.

За правилами ст. 212 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного докажу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того за змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також урахування інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Саме керуючись такими положеннями закону та встановленими обставинами справи, виходячи з засад розумності і справедливості, а також з урахування інших обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, зокрема з огляду на незастосування до позивача будь-яких запобіжних заходів, проведення обшуку, виїмки, відсутності накладення арешту на майно та вчинення інших процесуальних дій, що обмежують або порушують його особисті права, суд визначав розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з визначеного ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на рівні 3 200,00 грн. за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом.

За змістом ст. 523 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Зазначеного суд першої інстанції не урахував та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 06.11.2013 р. (повідомлення про підозру) по 01.10.2015 р. (дату постановлення ухвали Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ), тобто 22 повних місяців, оскільки, дійсний строк перебування позивача під слідством та судом розпочався з моменту оголошення йому про підозру - 06.11.2013 р. та закінчився - 12.01.2015 р. (день постановлення ухвали Апеляційним судом Київської області про залишення без змін вироку Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014 р.), тобто повних 14 місяців.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди становить 44 800,00 грн. (3 200,00 х 14), у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні, а саме: зменшенню суми відшкодування моральної шкоди з 70 400,00 грн. до 44 800,00 грн.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено відшкодування витрат на лікування у зв'язку з погіршенням стану здоров'я під час кримінального провадження, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню на загальних підставах, визначених ст. 1166 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині відшкодування матеріальної шкоди на лікування у зв'язку з погіршенням стану здоров'я під час кримінального провадження, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням здоров'я позивача та притягненням його кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги правильність такого висновку суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати з проведення судових експертиз відносяться до витрат пов'язаних з розглядом справи і є одним із видів судових витрат

За змістом ст. 88 цього Кодексу якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач звільнений від оплати судового збору, разом з тим ним понесені витрати по оплаті судової психологічної експертизи №11699/16-61 від 10.02.2017 р. у розмірі 10856,80 грн. Зазначена експертиза була проведена на виконання ухвали суду від 08.07.2016 р. Висновок експерта в частині заподіяння позивачеві моральної шкоди є обгрунтованим, колегія суддів не погоджується лише в частині визначеного експертом розміру моральної шкоди.

Ураховуючи визначений колегією суддів розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 44 800,00 грн., що пропорційно від задоволених позовних вимог становить 2,59%, розмір відшкодування судових витрат пов'язаних з оплатою експертизи становить 281, 17 грн., що підлягають стягненню з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, прокуратури Київської області, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р. в частині стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 70 400,00 грн. до 44 800,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 281,17 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: