Номер провадження: 22-ц/785/2733/17
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритом судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно і виселення,

ВСТАНОВИЛА:

27.05.2013 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі-Банк) звернулось із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення загальною площею 75,50 м2 та нежиле приміщення підвалу площею 125 м2 по АДРЕСА_1 шляхом укладення Банком від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем і виселення відповідача разом з іншими особами зі спірного приміщення.

Позов обґрунтовано тим, що 30.10.2007 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 197 375, 13 доларів США зі сплатою 11,04% річних на строк до 30.10.2017 року.

У забезпечення виконання кредитного договору від 30.10.2007 року, 01.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 75,50 м2 та нежиле приміщення підвалу площею 125 м2 по АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, допустила заборгованість з повернення кредиту та відсотків, загальна сума заборгованості станом на 15.04.2013 року становить 319 348,04 доларів США, майновий поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань, Банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2014 року позов задоволено частково: суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.10.2007 року, звернув стягнення не предмети іпотеки - нежиле приміщення загальною площею 75,50 м2 та нежиле приміщення підвалу площею 125 м2 по АДРЕСА_1 шляхом укладення Банком від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. З відповідача на користь Банка суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору. У позові про виселення відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду від 14.01.2014 року.

У встановленому законом порядку, Банк не оскаржив заочне рішення суду від 14.01.2014 року про відмову у позові про виселення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, неналежне сповіщення про час та місце розгляду справи, невідповідність рішення суду вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (далі-Закон).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.168-170,229-231).

У засіданні колегії суддів представник Банка скаргу не визнала.

Відповідач і його представник, третя особа не з'явились у засідання колегії суддів, сповіщались про розгляд справи апеляційним судом 08.06.2017 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення загальною площею 75,50 м2 та нежиле приміщення підвалу площею 125 м2 по АДРЕСА_1 шляхом укладення Банком від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем і виселення відповідача разом з іншими особами зі спірного приміщення з підстав порушення позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору і наявності договору іпотеки, відповідно до якого іпотекодателем є відповідач ОСОБА_2 (а.с.2-5).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходив з того, що вимоги у цій частині обгрунтовані і доведені (а.с.84-87).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У позові Банку слід відмовити зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитного та іпотечного договорів, які регулюються нормами ЦК України та Законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ч.1 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що 30.10.2007 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 197 375, 13 доларів США зі сплатою 11,04% річних на строк до 30.10.2017 року (а.с.18-28).

У забезпечення виконання кредитного договору від 30.10.2007 року, 01.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 75,50 м2 та нежиле приміщення підвалу площею 125 м2 по АДРЕСА_1. 07.11.2008 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір до договору іпотеки від 01.11.2007 року (а.с.29-36).

Відповідно до застережень про задоволення вимог іпотекодержателя іпотечного договору від 01.11.2007 року, звернення стягнення на предмети іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця (п. 27 договору іпотеки, а.с.32)

За змістом ст. 33 ч.3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки

здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з

договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону. Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що умовами договору іпотеки від 01.11.2007 року (п.27 договору іпотеки), у тому числі передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору звернення стягнення на предмети іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, - колегія суддів відмовляє Банку у позові про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки на підставі рішення суду.

Банк, у встановленому законом порядку, не оскаржив рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові про виселення.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів стосовно незаконності рішення суду першої інстанції про відмову Банку у позові про виселення (а.с.108-112).

Тому, виходячи зі змісту ст. 303 ч.1 ЦПК України, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції перевірена судом апеляційної інстанції у частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки апеляційний суд відмовляє Банку у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, судові витрати, понесені Банком у зв'язку із розглядом справи, не підлягають відшкодуванню судом.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині не відповідає вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2014 року у частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судового збору - скасувати. Відмовити публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «Приватбанк» у позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу предметів іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу, з реєстрацією правочинів, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх дій, необхідних для продажу предметів іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков