Єдиний унікальний номер 234/6625/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1083/2017
Головуючий у 1 інстанції Бакуменко А.В. Єдиний унікальний номер 234/6625/16-ц
Доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/1083/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Азевича В.Б.

за участю секретарі Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя - задоволені.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти: компенсація 1/2 частки вартості автомобіля ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 37 214,10 гривень; витрати понесені на сплату експертного дослідження в сумі 400 гривень, та судові витрати в сумі 826,80 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_2 М,В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, мотивуючи порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне, що він з позивачкою перебував у шлюбі, але придбав автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за власні кошти, які йому подарувала ОСОБА_3, про що свідчать розписки та договори дарування грошових коштів. Тому, факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення цього майна до обєктів права спільного сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог.

Представник позивачки просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання не зявились позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма в матеріалах справи за №2634-2635, яка зареєстрована в журналі телефонограм (а.с.250).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників позивача та відповідача. дослідивши матеріали справи, апеляційний суд, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи.

20 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28 квітня 2007 року по 12 січня 2016 року сторони перебували у шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4. При цьому, з 07 лютого 2015 року особисті стосунки з відповідачем у позивачки були припинені, 21 серпня 2015 року відповідач покинув родину, після чого за рішення суду шлюб був розірваний 12 січня 2016 року. Під час шлюбу, 29 жовтня 2013 року ними був придбаний у кредит транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Кредит сплачувався за спільні кошти, окрім остаточного платежу котрий було зроблено відповідачем самостійно.

Вважала, що даний автомобіль є спільною власністю подружжя, тому просила визнати автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, виділити відповідачу автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950, стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості належної їй ? частини автомобіля грошову компенсацію.

В подальшому неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, останній раз 20 лютого 2017 року просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості належної їй ? частини автомобіля грошову компенсацію у розмірі 37 214, 10 гривень та стягнути судові витрати: за проведення оцінки майна та судовий збір (а.с.2, 123, 211-212).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 30 жовтня 2013 року, автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.14).

12 січня 2016 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.11).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації половини його вартості, обґрунтовано виходив з положень ст.ст. ст. 57, 60, 65, 69, 70-72 СК України.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.3 ст.368 ЦК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі 28 квітня 2007 року, який розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області 12 січня 2016 року та встановлено, що з лютого 2015 року особисті стосунки між ними фактично припинені. Рішення суду набрало законної сили (а.с.11).

За час шлюбу сторонами було придбане майно, транспортний засіб ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії САТ 403087 (а.с.14).

Перевіривши доводи та заперечення сторін щодо обставин придбання автомобіля ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, суд встановив, що останній придбано в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за отримані грошові кошти за кредитним договором від 31 жовтня 2013 року укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит для фінансування купівлі транспортного засобу ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску, при цьому кредитні кошти перерахували на рахунок ПАТ «Донецьк -Авто» у сумі 79 920 гривень, а також за страхування життя позичальника на рахунок ПАТ «Гарант - лайф» у сумі 3 188,81 гривень (а.с.35-37).

Твердження ОСОБА_1 про те, що автомобіль є його приватною особистою власністю, оскільки придбаний за кошти, які він отримав від ОСОБА_3, остання пояснила, що відповідач є її братом і кошти на придбання автомобіля ЗАЗ Vida SF 6950 вона дійсно давала у борг, про що свідчать розписки в матеріалах справи, а після розірвання шлюбу між сторонами оформили їх договорами дарування.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги зазначені обставини, оскільки останні не є належним доказом в розумінні положень ст.ст.57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що автомобіль не є спільним майном подружжя.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та докази в їх підтвердження, суд дійшов правильного висновку, що транспортний засіб ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до положень ч.1 ст. 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки був придбаний ними під час шлюбу.

За правилами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу - ч.1 ст.69 СК України.

За змістом ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1, відчужив спірний автомобіль.

Доказів про те, що відчуження автомобіля ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, проведено зі згоди ОСОБА_2 та в інтересах сім'ї, матеріали справи не містять, таких доказів у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, ОСОБА_1 не надав.

Позивачка не заперечувала, що після розірвання відносин з відповідачем, він сам сплатив кредитні кошти за автомобіль у сумі 71 536,85 гривень.

Але, згідно оцінки транспортного засобу від 15 лютого 2017 року, ринкова вартість транспортного засобу ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, на час проведення оцінки складає 145 955 гривень, 1/2 частина вартості відчуженого спірного автомобіля складає 72 977,50 гривень (а.с.191-208)

Отже, встановивши наведені обставини, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 має право на компенсацію 1/2 частини вартості відчуженого майна, що становить 37 214, 10 гривень (145 955 гривень 71 536,85 гривень/ 2) та обґрунтовано визначив до стягнення зазначену грошову суму з ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірний автомобіль не є сумісною власністю подружжя, а є його приватною особистою власністю, безпідставні та спростовуються фактичними обставинами по справі та доказами, які свідчать про те, що автомобіль ЗАЗ Vida SF 6950 сірого кольору, 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 є сумісною власністю подружжя.

Твердження про неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, доказам у справі дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України правильно присудив з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін

Керуючись ст.ст.308 , 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді: