Справа № 2-5091/09
Провадження № 6/161/364/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

при секретарі Турук І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку подання Другого відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, -

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Другого ВДВС ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцьк перебувають виконавчі листи Шевченківського районного суду м. Києва №761/29180/13-ц видані 20.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» заборгованість в розмірі 85649,94 грн. та 856,50 грн. судового збору, виконавчий лист Луцького міськрайонного суду №2-5091/09 виданий 09.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортне) страхового бюро України 8845,61 грн.

02.02.2016 року та 23.05.2016 року державним виконавцем Левчук Л.І. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№50004242 та ВП№51198169. Одночасно з винесенням постанов державний виконавець наклав арешт на майно боржника, про що винесена відповідна постанова та повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку.

Державний виконавець вказує, що боржником добровільно рішення суду не виконується кошти стягувачам не повертає. На неодноразові виклики не зявляється та на вимогу державного виконавця погасити заборгованість не реагує. Станом на 15.08.2017 року заборгованість не погашена.

Просить суд, з метою забезпечення виконання рішень суду, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Представник ДВС надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд подання задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом при розгляді справи встановлено, що на виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцьк перебувають виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва №761/29180/13-ц виданого 20.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» заборгованість в розмірі 85649,94 грн. та 856,50 грн. судового збору, виконавчий лист Луцького міськрайонного суду №2-5091/09 виданий 09.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортне) страхового бюро України 8845,61 грн.

02.02.2016 року та 23.05.2016 року державним виконавцем Левчук Л.І. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№50004242 та ВП№51198169. Одночасно з винесенням постанов державний виконавець наклав арешт на майно боржника, про що винесена відповідна постанова та повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_1 здійснював неодноразові виїзди за межі України.

Крім того, з матеріалів подання державного виконавця вбачається, що боржник ОСОБА_1 не вчиняє будь-яких дій по погашенню боргу за вказаними заборгованостями, він ухиляється від виконання зобовязання по виконавчих документах.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон те, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків. Саме по собі невиконання рішення суду без встановлення вказаних обставин не є доказом ухилення від виконання зобовязань.

Обовязки боржника у виконавчому провадженні встановлені ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Крім того, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька не надала доказів невиконання ОСОБА_1 будь-якого з покладених на нього законом обовязків. Також заявником не надано суду підтверджень наміру боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності.

Даних про вручення ОСОБА_1 надісланого йому державним виконавцем виклику в матеріалах справи немає, а доводи державного виконавця про те, що боржник не реагує і не зявляється на неодноразові його виклики, взагалі нічим не підтверджені (а.с. 26-27).

Що стосується долученої до подання копії акту державного виконавця від 19 липня 2017 року, з якого вбачається, що при виході за адресою, вказаною у виконавчих документах, для перевірки майнового стану боржника ніхто не відкрив двері, то ці обставини також не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обовязків, оскільки доказів узгодження з ним часу відвідання його помешкання державним виконавцем суду не надано (а.с. 25).

Судом не встановлено і не наведено державним виконавцем фактів в поданні, що підтверджують ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

З врахуванням викладеного в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф. Кирилюк