Номер провадження: 22-ц/785/6545/17
Номер справи місцевого суду: 523/32/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, за участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановила:

28.12.2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кв. АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог, посилалась на те, що вона є наймачем зазначеної квартири, членами її сім'ї були ОСОБА_3 - матір та брат ОСОБА_6, які мають зареєстроване місце проживання в квартирі з 1988 року. В лютому 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 добровільно залишили місце проживання, перешкод у проживанні їм ніхто не чинив, витрат по комунальних послугах та квартплаті не несуть, їх особистих речей в кімнатах немає, місце фактичного проживання відповідачів невідоме.

Заочним рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, за участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволений.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3 просить скасувати вищевказане рішення суду, постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що квартира АДРЕСА_3 належить Одеській міській раді, позивач ОСОБА_5 є наймачем та має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі, членами її сім'ї є донька ОСОБА_7 та неповнолітня онука ОСОБА_8, а також те, що в зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання матір позивачки - відповідач ОСОБА_3 та брат позивачки - ОСОБА_6, підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і додатковому доказуванню не підлягають.

Спірними в даному випадку є питання стосовно того, чи з поважних причин відповідачі не проживають у спірній квартирі та чи є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира складається із двох кімнат: АДРЕСА_4 в одній із яких проживає позивач ОСОБА_5, її донька ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8, а в іншій - відповідач ОСОБА_3 та її син і брат позивачки - ОСОБА_6, який є інвалідом 3-ї групи.

У зв'язку із труднощами спільного поживання, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 вимушено переїхали в інше місце проживання, адресу якого суду не назвали. Проте зазначили, що вони купили іншу квартиру, в якій проживають, та в якій ОСОБА_3 здійснює догляд за сином - ОСОБА_6

Разом з тим, вони не втратили зв'язку зі спірною квартирою, в якій знаходяться їх речі, та до якої вони у будь-який час можуть потрапити, оскільки мають ключі як від квартири, так і від кімнати.

Однак, позивач ОСОБА_5 перешкоджає їм у цьому, з посиланням на те, що вони не мають права закривати свою кімнату, так як квартира в натурі не розподілена. Згодом позивачка ОСОБА_5 взагалі змінила двері і замок у кімнаті, в якій мають проживати відповідач з сином, що стало перешкодою в користуванні ними спірною квартирою.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин непроживання відповідачів у спірній квартирі більше 6 місяців.

Стосовно заборгованості відповідача по квартирній платі, то ці обставини не можуть слугувати підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, а можуть бути підставою для відшкодування цих витрат особам, які їх фактично понесли, що не є предметом даного судового розгляду.

Що стосується акту про непроживання відповідачів у спірній квартирі, на що послалась позивач, звертаючись до суду з позовом, то колегія суддів його критично оцінює, оскільки в акті не зазначено ні дати його складення, ні того, при яких обставинах його було складено, що в сукупності не може бути підставою для висновку про непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин більше 6 місяців.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції взагалі не послався на вказаний акт, не дав йому правової оцінки, проте все-рівно дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_5

Що стосується того, що відповідачі переїхали в інше місце постійного проживання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідачі і заявники апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції зазначили, що ними для проживання придбано квартиру в м. Одесі, проте дані цієї квартири вони не бажають вказувати, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити відповідність цих доказів фактичним обставинам справи.

Більше того, у разі виїзду відповідачів на інше місце постійного проживання, визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою можливе на підставі ст. 107 ЖК України, однак позовні вимоги у даній справі заявлені з інших підстав.

У зв'язку з цим, та у відповідності до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини, які не є предметом судового розгляду та не були досліджені в суді першої інстанції.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що позовні вимоги заявлені неналежним позивачем у справі, з посиланням на те, що спірна квартира належить Одеській міській раді, а позивачі є тимчасовими користувачами, є безпідставними, так як у відповідності до ст. 72 ЖК України, на стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім'ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню.

Таким чином, оскільки позивач та члени її сім'ї є постійними користувачами спірної квартири, то позивач ОСОБА_5 наділена правом пред'явлення даних позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено при неправильному встановленні судом обставин, які мають значення для справи, неправильному і неповному дослідженні доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному визначенню правовідносин сторін, а також суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, за участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра