Справа № 191/4121/16-ц
Провадження № 2/191/332/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

з вересня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно п.1.2 якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 30000 грн.. Відповідач зобовязувався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 03.09.2015 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики.

Згідно п. 2.2.1. Договору позики Відповідач зобов'язувався повернути Позивачу позику (грошові кошти) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим Договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 20-го числа кожного місяця. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язань та не відповідає на усні та письмові претензії щодо добровільної оплати боргу.

Позивач вважає, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. «Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.

Розрахунок 3% річних з 04.09.2015 року до 08.08.2016 року розраховується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (30000 : 365 х 3 х 339 :100 = 835 грн. 89 коп.)

Згідно до норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І І 1 : 100) х (І І 2 : 100) х (І І 3: 100) х ... (І 1 Z: 100), де І І 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ... І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким:

(1,023 х 0,987 х 1,020 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,010 х 1,035 х 1,001 х 0,998= 1,088). Таким чином, індекс інфляції становить (1,088), що в цифровому значенні є таким: (30000грн. х 1,088 - 30000 = 2 640 грн. 00 коп.).

Відповідач не повернув позивачу кошти вчасно, він зобовязаний повернути 30000 грн. - сума боргу, 835 грн. 89 коп. - розмір відсотків річних від суми позики та 2 640, 00 грн. - проценти індексу інфляції. Усього заборгованість складає: 33 475 грн. 89 коп.

У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33 475 грн. 89 коп., яка складається з : 30000 грн. - сума боргу, 835 грн. 89 коп. - розмір відсотків річних від суми позики та 2 640, 00 грн. - проценти індексу інфляції.; а також судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляду справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що гроші в сумі 30000 грн. від ОСОБА_1 не отримувала. Від цього договору її чоловік ОСОБА_3 24.07.2011 року від ОСОБА_1 отримав 8000 грн.. Останній пояснив йому, що договір позики від 03.09.2012 року є договором реструктуризації боргу її чоловіка ОСОБА_3, який хворіє, а тому його борг переходе до неї. Вона поставила підпис на чистому аркуші паперу, оскільки працівник позивача ОСОБА_1 пояснила, що договір ще не готовий, бо ОСОБА_1 був відсутній.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона з ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_1 з метою отримання коштів. Зі слів відповідачки їй відомо, що ОСОБА_1 по телефону сказав їй укласти з ним договір реструктуризації. У вересні 2012 року вона була присутня під час оформлення документів, в ході чого ОСОБА_1 не був присутнім. Присутніми були ОСОБА_2 та два працівника приватної фірми, якими оформлялися документи. Вона особисто бачила листок з назвою «Реструктуризація боргу». Також зі слів відповідачки їй відомо, що вона укладала реструктуризацію боргу свого чоловіка Леонова, який підписала. Також зазначила, що ОСОБА_2 працівниця надала чистий аркуш паперу та сказала розписатися на ньому, а потім ОСОБА_1 на цьому аркуші складе договір реструктуризації. На цю пропозицію відповідач погодилася та поставила свій підпис на чистому аркуші. Під час оформлення документів ОСОБА_1 взагалі не було.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого висновку.

Пунктами 1.1., 1.2. Договору позики від 03.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, передбачено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) до 03.09.2015 року. Позикодавець передає на умовах цього Договору у власність Позичальника грошові кошти в сумі 30000 грн. Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики).

Згідно п.2.2.1 Договору Позичальник зобовязаний повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти ) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим Договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 20-го числа кожного місяця.

Позичальник є дієздатною особою, яка має повне право укласти та виконати цей договір позики, одержати позику за ним та відповідати за своїми зобовязаннями за цим договором. Не існує жодних обмежень, встановлених судом загальною юрисдикції, господарським або третейським судом, органами державної виконавчої служби, правоохоронними і будь-якими іншими органами, службами, юридичними або фізичними особами, що можуть призвести до невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань за цим договором, визнання його недійсним чи неукладеним ( п.3.3.1 Договору позики).

Пунктом 3.5 Договору позики передбачено, що сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234,235 ЦК України.

Сторони свідчать, що договір укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування тиску та, що місце та час посвідчення цього договору вибрано ними добровільно та за взаємною згодою. Сторони свідчать, що українська мова їм зрозуміла та, що зміст цього договору відповідає їх намірам. ( п.3.10, п.3.11 Договору позики ).

03.09.2012 року ОСОБА_2 була написана розписка про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 30000 грн., яка була нею підписана власноручно. Також в даній розписці зазначено, що розписка є фактичним підтвердженням укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики, виконання якого буде здійснюватись рівними частинами по 800 грн., щомісячно. Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що на момент укладання розписки вона не знаходиться під впливом тяжких обставин.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Дана правова позиція викладена в постанові ВСУ № 6-1967 цс15 від 11.11.2015 року.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини ( ч.1 абзац 2 ст.1051 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджено дослідженими в судовому засіданні оригіналами договору позики та розписки, що дійсно ОСОБА_2 03.09.2012 року уклала з ОСОБА_1 договір позики, який ними підписаний, та отримала від останнього гроші в сумі 30000 грн., про що свідчить її підпис в договорі позики та розписці від 03.09.2012 року. Однак у встановлений в Договорі позики строк, тобто до 03.09.2015 року відповідач не повернула позивачу борг, а це є порушенням грошового зобовязання з її боку тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, законні та підтверджені документально.

Доводи відповідача щодо неотримання від позивача боргу в сумі 30000 грн. та укладення договору реструктуризації є безпідставними та такими, що не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи правила ч.1 ст.1051 ЦК України, а саме укладення договору від 03.09.2012 року в письмовій формі, суд не приймає до уваги показання свідка, як належний доказ доводів відповідача.

Крім того, ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 551,20 грн..

На підставі викладеного та ст. ст. 202, 207, 625, 104, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212. 214, 215, 217ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу у розмірі 30 000 грн., 835 грн. 89 коп. розмір відсотків річних від суми позики та 2640 грн. проценти індексу інфляції, а разом стягнути 33 475 грн. 89 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5