Справа № 347/527/17
Провадження № 22-ц/779/1599/2017
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І. В. І.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кутської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 07 вересня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та просила ухвалити рішення про визнання за нею право власності на спадкове майно: житловий будинок в смт. Кути вул. Снятинська, 126 Косівського району, Івано-Франківської області як спадкоємця другої черги.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 03 липня 2016 року померла її рідна сестра ОСОБА_3, яка проживала та була зареєстрована на день смерті за адресою: смт. Кути, вул. Снятинська, 126 Косівського району Івано-Франківської області. Після її смерті залишилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за вищевказаною адресою. Вона є спадкоємцем другої черги за законом, так як прийняла спадщину своєчасно подавши заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 В даний час не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно по тій причині, що відповідач після поховання ОСОБА_3 закрила будинок на ключ та забрала особисті документи покійної сестри і вважає себе єдиним спадкоємцем на спадкове майно. По причині відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно вона не може отримати в порядку спадкування за законом свідоцтво про право власності в нотаріальній конторі. Приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу відмовив у вчиненні нотаріальної дії, по причині відсутності у неї оригіналу Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 14 червня 2005 року ОСОБА_5. Спадкоємці першої черги відсутні, так як у ОСОБА_5 не було дітей, в шлюбі не була, батьки померли, інших спадкоємців другої черги немає.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд до ОСОБА_2 із зустрічним позовом в якому просила визнати її право на спадкування, як спадкоємця пятої черги за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_3Йна рівні із спадкоємцем другої черги ОСОБА_2 Визнати за нею право на ? частину житлового будинку в смт. Кути вул. Снятинська, 126 Косівського району, Івано-Франківської області.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що до дня смерті ОСОБА_3 проживала у належному їй на праві власності житловому будинку № 126 по вул. Снятинська у селищі Кути Косівського району, хоча її господарство знаходиться поряд. За життя ОСОБА_3 заповітного розпорядження щодо належного їй майна не залишила. Спадкоємців за законом першої черги на її майно немає. Спадкоємцем за законом другої черги є її рідна сестра ОСОБА_2, позивачка по первинному позову. Вона є спадкоємцем за законом п'ятої черги, оскільки померла є її троюрідною тіткою, а вона її троюрідною племінницею так як її мати та померла ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_2 були двоюрідними сестрами. Жодної допомоги з боку двох своїх сестер по догляду за батьками ОСОБА_6 не отримувала. ОСОБА_3 тривалий час, останні біля 25 років життя, хворіла на хронічне захворювання судин - варикозне розширення вен з виразками. Ця хвороба не давала їй можливості рухатися і обслуговувати себе. У 1995 році ОСОБА_3 звернулася до неї особисто та попросила доглянути за нею та за її господарством і в свою чергу пообіцяла, що своє майно передасть їй. ОСОБА_3 пропонувала їй прописатися у господарстві, але вона не погодилась, оскільки це може вплинути на отримання ОСОБА_3 належних їй державних допомог та пільг. Погодилась фактично жити в її будинку та доглядати за нею, оскільки є її родичкою. На протязі двадцяти років проживала разом з ОСОБА_3 у налажному їй будинку однією сім'єю, здійснювала догляд за нею, купувала їй продукти харчування, одяг, лікувала, оплачувала за світло та дрова для опалення, оформляля від її імені документи при потребі та відвідувала установи для вирішення її питань. За цей час ОСОБА_2 жодної допомоги ні ОСОБА_3 ні їй у догляді за сестрою чи її господарством не надавала. В останній рік свого життя ОСОБА_3 висловлювала бажання і обіцяла, що складе заповіт на неї. Про це ОСОБА_3 повідомила і ОСОБА_2 - свою сестру, яка у цьому не заперечувала. Однак ОСОБА_3 не встигла виконати свою обіцянку, оскільки померла від серцевого нападу.

Ухвалою Косівського районного суду від 15 травня 2017 року позовні заяви об»єднано в одне провадження та ухвалою від 14 червня 2017 року залучено співвідповідачем в даній справі Кутську селищну раду Косівського району.

Рішенням Косівського районного суду від 07 вересня 2017 року первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок в смт. Кути по вулиці Снятинській, 126, Косівського району, Івано-Франківської області з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №126 в смт. Кути по вул. Снятинській, Косівського району, Івано-Франківської області. ЇЇ зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є неповним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд не дав належної оцінки доводам позовної заяви про її право на спадкування за законом разом з ОСОБА_2, що підтверджується показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника територіального центру соціального обслуговування, представника Кутської селищної ради та наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Вважає, що нею повністю доведено те, що є спадкоємцем пятої черги за законом. Дана обставина визнана відповідачем. Крім цього, вона здійснювала опіку над спадкодавцем ОСОБА_3, тобто надавала нематеріальні послуги: консультації, поради, оплачувала від її імені комунальні послуги, тощо. Здійснювала матеріальне забезпечення спадкодавця: купляла продукти харчування, одяг, предмети гігієни. Крім цього надавала іншу допомогу, прибирала, варила їсти, здійснювала ремонт, водила покійну ОСОБА_3 по кімнатах та на подвірї. Також представляла її інтереси в усіх закладах та установах. Дані обставини підтвердили свідки, представники соціальної служби та селищної ради та не заперечила ОСОБА_2

Апелянт також вказує, що весь цей догляд вона здійснювала з 1996 року і ніхто в цьому їй не допомагав. В останні роки ОСОБА_3 була обмежена рухатись та обслуговувати себе. Це підтверджено письмовими доказами, показами свідками та не заперечується ОСОБА_9

Вважає, що наведені нею обставини повністю відповідають вимогам ч.2 ст. 1259 ЦК України, у якій зазначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вислухавши доповідача, апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги належного померлій, 03.11.2016 року ОСОБА_3 майна, а спадкоємців першої черги не має.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що нею не доведено, що спадкодавець ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, не могла за життя виразити свою волю, тому немає підстав для віднесення позивача до спадкоємця другої черги разом із спадкоємцем ОСОБА_2 для рівного спадкування майна померлої ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме: житловий будинок в смт. Кути вул. Снятинська, 126 Косівського району, Івано-Франківської області.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги належного померлій, 03.11.2016 року ОСОБА_3 майна, оскільки є рідною сестрою померлої, а спадкоємців першої черги не має. У встановлений законом строк ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подачі заяви приватному нотаріусу.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 18.01.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в смт. Кути вул. Снятинська, 126, Косівського району, Івано-Франківської області, оскільки нею не надано документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогу про визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцем другої черги позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що на протязі двадцяти років проживала разом з ОСОБА_3 у налажному їй будинку однією сім'єю, здійснювала догляд за нею, купувала їй продукти харчування, одяг, лікувала, оплачувала за світло та дрова для опалення, оформляля від її імені документи при потребі та відвідувала установи для вирішення її питань у зв»язку з її безпорадним станом. За цей час ОСОБА_2 жодної допомоги ні сестрі ні їй у догляді за сестрою чи її господарством не надавала

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела надання спадкодавцю тривалого матеріального забезпечення у зв»язку із перебуванням у безпорадному стані.

Відповідно до довідки Кутської селищної ради від 27. 03. 2017 року а.с. 47 у спадковому домоволодінні спадкодавець ОСОБА_3 проживала одна.

Відповідно до документів управління праці та соціального захисту населення а.с.94-103 спадкодавець ОСОБА_3 перебувала на соціальному обслуговуванні Косівського територіального центру надання соціальних послуг як одинока особа. У заяві від 07. 06. 2011 року про прийняття на обслуговування спадкодавець зазначала, що є одинокою, працездатних рідних осіб, які відповідно до законодавства повинні забезпечити ії догляд і допомогу не має. Згідно двох договорів спадкодавець ОСОБА_3 перебувала на обслуговуванні центру соціального обслуговування з 22.12. 2011 по 22.12. 2016 року і згідно наказу в.о. директора центру від 04. 07. 2016 року знята з обслуговування у зв»язку із смертю. При визначенні ступеня індивідуальної потреби у наданні догляду вдома встановлено, що спадкодавець не перебувала у безпорадному стані. Її безпорадний стан не підтверджено і медичним висновком про оцінку здатності до самообслуговування від 22.01. 2016 року та актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.05. 2011 року.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 є вірним, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 07 вересня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_10