Номер провадження: 22-ц/785/6750/17
Номер справи місцевого суду: 509/2206/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2017 року про забезпечення позову,

встановила:

У червні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом.

У доданій до позову заяві про забезпечення позову ОСОБА_4 просив накласти арешт на земельну ділянку НОМЕР_2, площею - 0,065 га., цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Аіст» Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, і належить ОСОБА_4.

13.07.2017 р. Овідіопольський районний суд Одеської області постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Наклав арешт на земельну ділянку НОМЕР_2, площею - 0,065 га., цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Аіст» Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилається на те, що ухвалу постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважала необхідним скаргу відхилити. Ухвалу залишити без змін. Посилалася на те, що предметом позову є розірвання договору довічного утримання, за яким було передано у власність спірну земельну ділянку. Не надано доказів зміни площі земельної ділянки. На момент розгляду заяви були відсутні відомості щодо знаходження спірної земельної ділянки у власності інших осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є розірвання договору довічного утримання, власником нерухомого майна є фізична особа. Існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому у випадку задоволення позову (а. с. 16).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Статтями 151, 152 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, вжиті судом заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, вони повинні бути співмірними з позовними вимогами.

Відповідно до п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.06 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосування відповідних заходів.

З наданої представником позивача інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19.06.2017 р. було проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 10.12.2012 р..

Оскільки встановлено, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову - 13.07.2017 р., право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за третьою особою, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 є передчасним, зробленим без повного з'ясування обставин справи, таким, що не невідповідає обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що суд не з'ясував питання про належність земельної ділянки, є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо нікчемності правочину, не заявлення вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи дійсно вбачається наявність спору між сторонами. Вищевказані доводи підлягають з'ясуванню під час судового розгляду справи по суті.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що при вирішенні питання про забезпечення позову, судом були порушені вищевказані норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, колегія судів вважає, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати. Питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_4 необхідно передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2017 року про забезпечення позову - скасувати.

Питання з розгляду заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову - передати на новий розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова