провадження № 2/631/248/17
справа № 631/1919/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року смт.Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Пархоменко І.О.,

при секретарі Великородній Л.Ф., Атанасовій З.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Нова Водолага цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги наступним. З 13.11.2015 року позивач працювала на посаді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області. Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 07.10.2016 року №160/ОС-16 вона була звільнена за п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу). Вважає, що звільнена з порушенням норм трудового законодавства, бо вона 30.08.2016 року уклала контракт на проходження військової служби строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. 29.08.2016 року позивач звернулась до Управління с заявою щодо збереження за нею робочого місця та виплати середньої заробітної плати, відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України. У відповідь отримала роз`яснення, що не має права на збереження робочого місця. Листом від 07.10 2016 року її повідомили про звільнення. Просила поновити її на посаді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області, зобов`язати відповідача зберегти за нею посаду та виплачувати средню заробітну плату за час проходження військової служби та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала уточнену позовну заяву де вказала, що просить враховувати доводи викладені в первісній позовній заяві, а також наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, до оголошення рішення про демобілізацію, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ. Продовження дії контракту про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, як встановлено частиною 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пов`язується не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання. Вважає, що її безпідставно звільнили із займаної посади, в порушення гарантій, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Просила скасувати наказ управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 07.10.2016 року №160/ОС-16 в частині звільнення ОСОБА_1 з 30 серпня 2016 року з посади фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області за п.3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу), поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області з 30.08.2017 року, стягнути з управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивача, діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.12.2016 року, у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що позивач працювала на посаді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області. 30.08.2016 року уклала контракт на проходження військової служби строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. 29.08.2016 року позивач звернулась до управління с заявою щодо збереження за нею робочого місця та виплати середньої заробітної плати, відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України. Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 07.10.2016 року №160/ОС-16 вона була звільнена за п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу). Вважає, що позивач звільнена з порушенням норм трудового законодавства, бо відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за нею повинно бути збережено робоче місце та середня заробітна плата на час проходження військової служби, бо вона прийнята на військову службу за контрактом у період кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Допустити рішення до негайного виконання.

Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 31.08.2017 року № 22-165, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, оскільки звільнення позивача було здійснено на законних підставах згідно законодавства. Суду пояснив, що позивачка не була призвана на строкову військову службу або на військову службу під час мобілізації, яка станом на 30 серпня 2016 року (дата укладення контракту) закінчилася, кризова ситуація в країні не оголошувалася, воєнний стан не вводився. Укладення нею контракту про прийняття на військову службу не тягне за собою поширення на неї гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України. Крім того, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції», Державною пенітенціарною службою України був виданий наказ від 04.10.2016 року № 302/ОД-16 «Про організаційно-штатні питання», яким скасовано штати, в тому числі і штати підрозділів кримінально-виконавчої інспекції територіальних органів ДПтС України. Весь персонал Нововодолазького відділу кримінально-виконавчої інспекції був попереджений про наступне вивільнення у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України. Вільнонаймані працівники були звільнені 03.01.2017 року. Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області знаходиться на даний час у стадії ліквідації, посада фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області на даний час відсутня, Нововодолазький районний відділ кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області ліквідовано. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі наказу Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 162 о/с від 12.11.2015 року ОСОБА_1 призначено фахівцем (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (а.с.26).

Згідно з наказом Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 160/ОС-16 від 07.10.2016 року, ОСОБА_1 , фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області було звільнено відповідно до п.3 ст.36 (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу) Кодексу законів про працю України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі двох мінімальних заробітних плат, з 30 серпня 2016 року. Підстава: наказ ВЧ ПП № В0213 від 30.08.2016 року № 220 (а.с.25).

З трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до Наказу Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 162 о/с від 12.11.2015 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції запис під № 5; відповідно до Наказу Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 160 о/с -16 від 07.10.2015 року ОСОБА_1 була звільнена відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України ( у зв`язку з призовом або вступом на військову службу) з 29 серпня 2016 року (а.с. 8-9).

Відповідно до контракту від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. ( а.с. 10-11).

29.08.2016 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській щодо звільнення її від виконання службових обов`язків на період призову та підписання контракту відповідно до ст.119 КЗпП України (а.с. 5).

Листом Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 22/2/1-787/Рм від 12.09.2016 року ОСОБА_1 було надано відповідь на заяву від 29.08.2016 року та роз`яснено, що оскільки позивач невійськовозобов`язана та її не було призвано на строкову військову або на військову службу за призовом під час мобілізації та на даний час не має кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, дія ст. 119 КЗпП України на неї не розповсюджується. Крім того, враховуючи, що у період з 30 серпня 2016 року по теперішній час позивач не виходила на роботу та не надала жодних документів, щодо призову на військову службу, або виправдовуючих документів відсутності на роботі, проводиться службова перевірка, за результатами якої буде прийматись відповідне рішення (а.с.12).

Листом Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області № 22/2/1-865/Рм від 07.10.2016 року ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення її з займаної посади відповідно до п.3 ст.36 Кодексу Законів про працю України з 30 серпня 2016 року на підставі наказу Командира військової частини-польової пошти В0213 від 30 серпня 2016 року №220(а.с.13)

Листом командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , що адресований військовому комісаріату Нововодолазького РВК Харківської області, було повідомлено про можливість розмістити ОСОБА_1 на посаді механіка-радіотелефоніста відділення зв`язку та інформації Нововодолазького РВК Харківської області оперативного командування «Схід» Сухопутних військ Збройних сил України (а.с.49).

З припису Харківського обласного військового комісаріату №1469 від 29.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано вибути в розпорядження командира військової частини 179/1ц для прийняття на військову службу за контрактом (а.с.50).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 220 від 30.08.2016 року було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію з ОСОБА_1 та прийнято її на військову службу за контрактом осіб рядового складу. 30 серпня 2016 року зараховано в списки особового складу частини до 1 роти 1 батальйону, на всі види забезпечення (а.с.52).

Відповідно до протоколу № 38 від 07.10.2016 року було з`ясовано, що на спільному засіданні кадрової та атестаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області 07.10.2016 року було розглянуто питання: «звільнення та призначення персоналу кримінально виконавчої інспекції управління, а саме ОСОБА_1 , фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області, про звільнення за п.3 ст.36 ( у зв`язку з призовом або вступом на військову службу) КЗпП України. Комісією було постановлено: із звільненням погодитись (а.с 53).

Згідно з актом від 31.10.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення під підпис з наказом управління від 07.10.2016 року № 160/ОС-16 про її звільнення (а.с.56).

Як вбачається із матеріалів справи правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства та іншими нормативно - правовими актами.

В пункті 18 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи відповідно до частин третьої та четвертої ст. 119 КЗпП України, призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 119 ч.3 КЗпП України ( редакція станом на час звільнення позивачки) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( редакція станом на час звільнення позивачки) громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ, де вказано, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту

оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення

його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту

введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та

охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період

після закінчення воєнних дій.

З листа Міністерства Оборони України від 01.10.2015 р. N 322/2/8417 вбачається, що відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року N 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на даний час в Україні діє особливий період (а.с. 114).

Відповідно до інформації Головного Управління держпраці у Киівській області від 17.11.2016 року «Про військову службу за контрактом» місце роботи, посада і середній заробіток зберігаються за працівниками які, починаючи з 08.02.2015 року уклали контракт на строк: до закінчення особливого періоду (а.с. 115-117).

Відповідно до контракту від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.10-11). Частина 3 контракту передбачає, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно з листом Міністерства Оборони України від 18.10.2016 р. № 322/2/6917 «Щодо наявності в Україні кризової ситуації», відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової). Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію" (Указ № 303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію та штати мирного часу. Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося. Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) (Постанова №800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Враховуючи викладене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період, який діє в Україні з 17 березня 2014 року. Зважаючи на кризову ситуацію, що виникла на сході України у квітні 2014 року та безпосередньо загрожувала національній безпеці України, відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" (Указ № 405/2014) було розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. На цей час проведення Антитерористичної операції триває. Враховуючи зазначене, наразі існує кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України. Водночас статтею 119 Кодексу законів про працю України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову (а.с. 118-119).

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства, бо ОСОБА_1 уклала контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці до закінчення особливого періоду.

Датою звільнення позивача з посади фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області суд вважає дату, яка вказана в трудовій книжці позивача, а саме - 29 серпня 2016 року. Представник віповідача також наполягав на тому, що позивач була звільнена саме 29 серпня 2016 року, а дата в наказі про звільнення - 30 серпня 2016 року, стосується початку виплат.

Разом з тим, вимоги позивача про поновлення на роботі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається реєстрація Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (а.с.147-152)

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 18 травня 2016 року «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» підлягають ліквідації, як юридичні особи публічного права, територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби та утворенню, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Міністерства юстиції - міжрегіональні управління з питань виконання покарань та пробації (а.с.77).

Згідно з наказом Державної пенітенціарної служби України № 469/ОД-15 від 07.04.2015 року з метою реалізації положень Закону України від 5 лютого 2015 року «Про пробацію» затверджено штати кримінально-виконавчої інспекції територіальних органів ДПтС України(а.с.102).Таким чином, наказом затверджено штати Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

З наказу Державної пенітенціарної служби України № 302/ОД-16 від 04.10.2016 року на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 18 травня 2016 року «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» вбачається, що визнано втратившим чинність наказ ДПтС України від 07.09.2015 року № 469/Од-15 « Про організаційно-штатні питання по кримінально-виконавчій інспекції територіальних органів ДПтС України. Наказ підписано Головою комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України (а.с.101). Таким чином наказом, ліквідовано штати Нововодолазького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

Відповідно до ст.240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

В пункті 18 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що позивач звільнена незаконно, але її поновлення на попередній роботі неможливо у зв`язку з ліквідацією

підприємства, вона повинна бути визнана звільненою за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, бо Державна пенітенціарна служба України перебуває у стадії ліквідації, Нововодолазький районний відділ кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області ліквідовано, посада, на якій працювала позивач, у відповідача відсутністя.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення позивачки по день винесення рішення, бо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

Згідно з п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Розраховуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Згідно довідки № 22-192 від 19.10.2017 року (а.с.153), наданої відповідачем, заробіток позивача за два останні місяці роботи складає: травень 2016 року - 3166 грн, червень 2016 року 2521,39 грн. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає: 3166 грн + 2521,39 грн = 5687,39 грн.: 35днів ( 15 днів-травень 2016 року + 20 днів - червень 2016 року)=162,5 грн. З часу звільнення по день прийняття рішення судом час вимушеного прогулу складає 289 робочих дня. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 162,5 грн х 289дн. = 46962 грн.50 коп. Таким чином, ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову щодо вирішення трудового спору, тому згідно з ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі ст. 36 п.3, ст.40 п.1, ст.119, 235 ч.2, ст.240-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись ст. ст. 3,10,88 ,60,61,79, 209,212-215,367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 07.10.2016 року № 160/ОС-16 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області за п.3 статті 36 КЗпП України ( у зв`язку з призовом або вступом на військову службу).

Визнати ОСОБА_1 звільненою з Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області з посади фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Нововодолазького районного відділу кримінально виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби.

Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46962 грн 50 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, тобто в сумі 3168 грн 75 коп., допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області 1280 грн. судового збору в дохід Держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.О.Пархоменко