АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/696/17 Головуючий 1 інст. Зяброва О.Г.
Категорія: спадкові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на квартиру за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру.

На обґрунтування позивач вказала, що квартира № 23 по вул. Миру в м. Харкові належала її батьку ОСОБА_4, померлому 04 вересня 2010 року, та бабусі ОСОБА_5, померлій 13 липня 2014 року, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 7А-10-314830, виданого 18 червня 2010 року Відділом приватизації житлового фонду УКМтаП Харківської міської ради.

Вона в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі Свідоцтва про право власності на дане житло було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на квартиру № 23 по вул. Миру в м. Харкові (на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 04 вересня 2010 року; на ? частини в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 13 липня 2014 року.

В уточнених вимогах, предявлених до ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, позивач вказала, що 19 листопада 2012 року її бабуся за життя склала заповіт, згідно з яким це нерухоме майно заповідала племіннику відповідачу.

Бабуся неодноразово перебувала на лікуванні в 25-й лікарні м. Харкова та на обліку в поліклінічному відділенні № 18 м. Харкова, у звязку з чим потребувала сторонньої допомоги.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, позивач просила: визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 19 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3967; визнати за нею право власності на квартиру № 23 по вул. Миру в м. Харкові (на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 04 вересня 2010 року; на ? частини в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 13 липня 2014 року).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Заповіт, складений ОСОБА_5 19 листопада 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3967, визнано недійсним.

За ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину квартири № 23 по вул. Миру в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 04 вересня 2010 року.

За ОСОБА_1 визнано право власності на ? частини квартири № 23 по вул. Миру в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 13 липня 2014 року.

Зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 654 грн. 35 коп. судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення цього ж суду відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що волевиявлення ОСОБА_5, померлої 13 липня 2014 року, під час складання заповіту було вільним; докази недійсності заповіту суду надано не було; проведеною під час судового розгляду експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність померлої в момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення органів зору обмежили її читати звичайний текст.

Позивач, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто (статті 1233, 1234 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що квартира № 23 по вул. Миру в м. Харкові належала ОСОБА_4, померлому 04 вересня 2010 року, та ОСОБА_5, померлій 13 липня 2014 року, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 7А-10-314830, виданого 18 червня 2010 року Відділом приватизації житлового фонду УКМтаП Харківської міської ради без визначення часток. Отже, кожному із співвласників належало по ? частині.

ОСОБА_4 помер 04 вересня 2010 року.

Після смерті ОСОБА_4 в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулася донька ОСОБА_1 позивач.

ОСОБА_6 мати ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем на час його смерті.

ОСОБА_5 померла 13 липня 2014 року.

На час смерті ОСОБА_5 її частка у спірному майні складала ? частини.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно з яким це нерухоме майно заповідала племіннику ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_5 в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулася її онука - позивач та племінник відповідач (а. с. 4-8, 119 т. 1).

Звертаючись у суд із позовом про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 обґрунтувала вимоги тим, що померла неодноразово перебувала на лікуванні в 25-й лікарні м. Харкова та на обліку в поліклінічному відділенні № 18 м. Харкова, у звязку з чим потребувала сторонньої допомоги.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільними і не відповідало його волі.

Згідно з частиною 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

З метою зясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року призначалася комплексна судово-медична та судово-психіатрична експертиза.

Згідно з Висновком експерта № 441-КЕ/2015/пп, складеним 25 березня 2016 року в приміщенні відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, зокрема, зазначено, що в період часу з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року ОСОБА_5 були призначені наступні групи препаратів, відповідно до їх фармакологічної дії: що знижують артеріальний тиск (ліпразід, бісопролол), що покращують обмін речовин та кровообіг у головному мозку (прамістар, тіоцетам, кавінтон, гліцин, мема), знеболюючі, протизапальні, жарознижуючі (диклофенак, кардіамагніл), снодійні, заспокійливі (настойка пустиннику, адаптиол, седасен), що покращують обмін речовин у тканинах (інозин, білобіл, авторвастатин, тридуктам, тіотріазолін, сорбіфер), антиангінальні (нитрособіт), що підвищують тонус серцевого мязу (діогоксин).

Зазначені препарати відповідно до даних довідників лікарських засобів України в тому або в іншому ступеню могли викликати у ОСОБА_5 побічні ефекти при їх дії з боку центральної нервової системи, що могло проявлятись у виникненні запаморочення, дратівливості, стомлюваності, занепокоєння, порушення сну, безсоння, сплутаної свідомості та ін. При цьому експертна комісія зазначає, що обєктивно визначити, які саме з призначених медичних препаратів приймала при житті ОСОБА_6 у зазначений період часу за наявними судово-медичними даними не є можливим. Крім того у наданій медичній документації відсутні відомості, що ОСОБА_6 при житті скаржилася на виникнення дії тих або інших медичних препаратів, що відобразилось на психологічному та емоційному стані.

Останні записи лікаря офтальмолога у наданій медичній карті амбулаторного хворого відносно патології органів зору у ОСОБА_6 зроблені 15 грудня 2011 року та 12 липня 2012 року, встановлено діагноз «Артифакія обох очей, кератопатія лівого ока, макулодистрофія правового ока». Експертна комісія вважає, що патологія зору, яка відображена у останніх записах лікаря окуліста, враховуючи термін зазначених записів, її характер, могла бути наявна у ОСОБА_5 в період часу з 01 січня 2012 року по31 грудня 2012 року. Останні дані наявності гостроти зору, які записані лікарем-офтальмологом у наданій медичній документації ОСОБА_6, правового ока 0,05-0,06 (не корегується), гострота зору лівого ока 0,04 (не корегується), відповідають вираженому характеру зазначеної паталогії. При цьому класифікувати її за ступенем тяжкості перебігу, за наявними судово-медичними даними не є можливим.

Отже, враховуючи вищезазначене експертна комісія вважає, що паталогія з боку органів зору, яка зазначена лікарем-офтальмологом у відповідних записах 15 грудня 2012 року та 12 липня 2012 року у наданій на експертизу медичній карті ОСОБА_5, значно обмежує можливість особи із такою паталогією читати звичайний текст, у тому числі і текст заповіту від 19 листопада 2012 року.

Допитаний в суді апеляційної інстанції експерт лікар-офтальмолог кваліфікаційної категорії, головний позаштатний фахівець із офтальмології ДОЗ ХОДА, завідувач офтальмологічним відділенням КЗОРЗ «ОКЛ-ЦЕМДтаМК» ОСОБА_7 категорично стверджував, що у ОСОБА_5 була низька чистота зору, яка не дозволяла їй читати стандартний текст. Вона мала можливість лише порахувати пальці на руці на відстані двох метрів. Ця патологія не піддається корекції окулярами та не мала відношення до заміни хрусталика.

Враховуючи пояснення експерта про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 на момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, висновок суду першої інстанції про визнання недійсним заповіту, складеного спадкодавцем 19 листопада 2012 року та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3967, є законним і обгрунтованим.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 2ього Кодексу.

За правом представлення внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки позов в частині визнання недійсним заповіту є доведеним, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру № 23 по вул. Миру в м. Харкові, обгрунтовано виходив із того, що позивач має право на спадщину після смерті батька ОСОБА_4, померлого 04 вересня 2010 року (на ? частину - в порядку спадкування за законом), та після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 13 липня 2014 року - за правом представлення (на ? частини), оскільки її батькові належала ? частина спірного житла, якби він був би живим на час відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів недійсності заповіту спростовуються матеріалами справи, зокрема Висновком експерта № 441-КЕ/2015/пп, складеним 25 березня 2016 року в приміщенні відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, та допитаним в суді апеляційної інстанції експертом.

Крім того, із матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами, що 19 листопада 2012 року, тобто в день складання заповіту, ОСОБА_5 на імя ОСОБА_2 була оформлена довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3965, на право оформлення спадкової справи після померлого 04 вересня 2010 року сина ОСОБА_4

Вказана довіреність була скасована 03 грудня 2012 року і в цей же день ОСОБА_5 звернулася з заявою до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння документами на спірну квартиру, а також паспортом на її імя. За даним фактом інформація внесена до ЄРДР (а. с. 19-20 т. 1).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

ОСОБА_8