Номер провадження 4-с/229/3/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника ВДВС Дружківського

міського управління юстиції ОСОБА_3

представник заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та виконуючої обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 21.06.16 року звернувся до Дружківського міського суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС МУЮ, здійсненні в процесі виконання рішення суду.

Справа неодноразово переглядалась Дружківським міським судом та Апеляційним судом Донецької області. 05 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області справу було передано на новий розгляд. Апеляційним судом було вказано на недоліки в ухвалі Дружківського міського суду від 24 жовтня 2016 року, а саме: що судом не було звернута увага, що заявник по справі 26.07.2016 року уточнив свою заяву новими вимогами, які судом не було розглянуто, відповідно суд не мотивував та не розглянув усі вимоги скаржника. Апеляційний суд відмітив, що судом першої інстанції не було звернуто увагу, що подана заява ОСОБА_1 за формою та змістом не відповідає вимогам закону, та відповідно не застосував положення ст. 121 ЦПК України.

Справу було прийнято на новий розгляд. Висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Суд, ухвалою від 04 січня 2017 року, зобовязав заявника по справі усунути недоліки заяви, які було виявлено в ході судового розгляду апеляційним судом, надавши заявникові строк на їх усунення (т.2, а.с. 26-27). Заявник по справі усунув недоліки по справі (т. 2, а.с. 45).

Так, судом було досліджено скаргу ОСОБА_1 від 24.06.2017 року, уточнену скаргу від 26.07.2016 року, уточнену скаргу 06.01.2017 року, уточнену скаргу від 12.01.2017 року.

Судом установлено, що заявник посилається на те, що на виконання рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2014 року він отримав виконавчий лист про його вселення в будинок №18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки, зобовязання боржника ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні будинком та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Заявник вказує, що 21 квітня 2016 року під час примусового вселення рішення суду було виконано частково, а саме йому були надані ключі від дверей, але самого вселення не відбулося. Боржник ОСОБА_5 не звільнила половину жилої площі для розміщення ОСОБА_1 своїх меблів та речей, не звільнила половину гаража, не виділила половину земельної ділянки. Приміщення гаражу, літньої душової кабіни завалено сміттям, металобрухтом, що ускладнює їх користування. Перешкодою у користуванні будинком є також знаходження у дворі двох собак. Окрім того, 21 квітня 2016 року у дворі були присутні сторонні люди, які ОСОБА_1 не відомі, а також співмешканець ОСОБА_4 З присутністю цих людей заявник не був згодний. Вважає, що при його вселенні 21 квітня 2016 року державні виконавці Листопад С.І. та Нарожний Д.А. не виконали своїх обовязків, а тому просить суд визнати їх бездіяльність неправомірною і відсторонити їх від виконання виконавчих дій, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року, зобовязати ВДВС Дружківського міського управління юстиції провести примусове вселення ОСОБА_1 в будинок №18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки у встановленому законом порядку з виділенням необхідної жилої площі, розміщенням меблів, можливості користуватися двором (перевести тварин собак в інше місце), можливості користуватися гаражем, надвірними будівлями та половиною земельної ділянки. Окрім цього, ОСОБА_1 26.07.2016 року було надано уточнену скаргу. Згідно уточнених вимог заявник додатково просить :

-вселити разом з ним його дружину ОСОБА_2, та її малолітнього сина ОСОБА_6;

-зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди при вселені його дружини ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_6 та не перешкоджати у користуванні будинком;

-зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод робітникам обслуговуючих організацій: БТІ, Міської ради, робітникам водоканалу, РЕМ, газової служби та поліції для виконання останніми службових обовязків повязаних з оглядом і входом до приміщення будинку та двору;

-зобовязати ОСОБА_5 та робітників ВДВС не допустити під час вселення сторонніх осіб: ОСОБА_4 (співмешканця ОСОБА_5В.), ОСОБА_7 (мати ОСОБА_5В.), ОСОБА_8 (доньку ОСОБА_5 та співмешканця по імені Максим);

- зобовязати ОСОБА_5 не проводити під час вселення фото та відеозйомок;

-зобовязати ОСОБА_5 без дозволу мене не реєструвати в будинку по вул. Жертв Революції, 18 міста Дружківка їх старшу доньку ОСОБА_8;

-зобовязати ВДВС притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за невиконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 у будинок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи скарги, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник ВДВС Дружківського МУЮ ОСОБА_3 заперечила проти скарги, пояснила, що 21 квітня 2016 року рішення суду щодо вселення заявника ОСОБА_1 у будинок №18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки було виконано в присутності понятих та працівника поліції, про що був складений відповідний акт. ОСОБА_1 має ключі від всіх дверей та будівель, має до них доступ. 21 квітня 2016 року він відкривав хвіртку, будинок, гараж своїми ключами, глянув будинок та гараж, інші надвірні будівлі. В дворі перебувала собака, але вона не чинила опору ні ОСОБА_1, ні державному виконавцю, ні понятим та працівнику поліції ОСОБА_9 ОСОБА_5 була попереджена про обовязок не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 будинком. Був складений відповідний акт, але ОСОБА_1 не був з ним згодний, оскільки у дворі будинку перебував співмешканець ОСОБА_5 ОСОБА_4 Вважає, що нею виконані всі дії для виконання рішення суду, які передбачені чинним законодавством. У виконавчому листі не вказані інші дії, які повинен виконати державний виконавець і про які просить ОСОБА_1

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_1, посилаючись на те, що усі дії державного виконавця були правомірні та обґрунтовані, відповідали вимогам законодавства України. Зазначив, що ОСОБА_1 отримав усі ключі від наявних приміщень. Має повний доступ до житла та надвірних приміщень. Йому ніхто не перешкоджає для вселення у будинок, але він сам цього не бажає. Звернув увагу суду, що він є співмешканцем ОСОБА_5, разом з нею проживає та веде спільне господарство, зазначив, що судом було визнано ОСОБА_1 співвласником будинку, але не вказано, які кімнати кому належать на праві власності та якими приміщеннями користуються співвласники. Просить у задоволені скарги відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши заявника, представника заявника, представника ВДВС Дружківського МУЮ, свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 треба відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі розяснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується зазначене звернення - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Судом установлено, що 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/229/351/2014, виданого 15 серпня 2014 року Дружківським міським судом про зобов'язання боржника ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні будинком, який розташований за адресом: м. Дружківка, вул. Жертв Революції, буд. 18, та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки стягувачу ОСОБА_1, винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження» (який був чинним на час проведення виконавчих дій), оскільки рішення суду виконано в повному обсязі.

Згідно п. 10 «Прикінцевих положень» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Статтею 79 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що була чиною на момент виникнення правовідносин) встановлений порядок виконання рішення про вселення стягувача. Встановлено, що:

1. Державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

2. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

3. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресом, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення.

4. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням поліцейських.

5. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

6. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.»

Відповідно до акту 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції ОСОБА_3 у присутності понятих ОСОБА_10, ОСОБА_11, працівника поліції ОСОБА_9 здійснила примусове виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 у будинок №18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки. Акт був підписаний державним виконавцем Листопад С.І., боржником ОСОБА_5, понятими і працівником поліції. ОСОБА_1 підписав акт з застереженням, вказавши, що він не згоден зі вселенням, оскільки йому чинились перешкоди - у дворі знаходились сторонні особи.

Вселення відбувалось у присутності понятих та поліцейського, що відповідає вимогам п.4 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент проведення виконавчих дій).

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Рішенням суду було передбачено вселення ОСОБА_1 в будинок №18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки, зобовязання боржника ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні будинком та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки.

Як пояснив ОСОБА_1, 21 квітня 2016 року він мав доступ до двору, будинку, інших надвірних споруд за адресою м. Дружківка, вул. Жертв Революції, 18, оглянув їх в день вселення, і на даний час він має ключі від цих приміщень, хвіртки та гаражу. Однак, на його думку, вселення не проведено, оскільки, кімнати вільної від речей ОСОБА_5 не було, відповідно, він не міг розмістити свої речі. Заявник зазначив, що не було державним виконавцем виділено частину прибудинкової земельної ділянки, на якій він вирощував би необхідні для його родини овочі. Зі слів ОСОБА_1 в гаражі знаходився металобрухт, що не дозволило йому скористатись гаражем для розміщення свого авто. Представник ОСОБА_1 зазначила, що при вселенні, невідома людина здійснювала відеозапис, що є порушенням. Також були присутні стороні особи, а саме ОСОБА_4, який перешкоджав вселенню у будинок.

Представник ВДВС ОСОБА_3 пояснила, що всі дії було виконано згідно чинного законодавства України, було проведено вселення ОСОБА_1 до житла, боржницею було добровільно передані ОСОБА_1 ключі від будинку, гаражу, хвіртки. ОСОБА_5 самостійно відкрив хвіртку, двоє дверей у будинку, двері гаражу. Перебуваючи у будинку, він перевірив всі роздвижні міжкімнатні двері (без замків), двері кладової, фотографував меблі у кімнатах. На вимогу ОСОБА_1 був зрізаний засов хвіртці та відкрити забиті двері душу. Оскільки, ОСОБА_1 відмовився самостійно зрізати засов, для проведення зазначених робіт був запрошений співмешканець боржниці ОСОБА_4 Під час вселення ні ОСОБА_5, ні її співмешканець ОСОБА_4, перешкод не чинили. Пояснила додатково, що державний виконавець повинен діяти згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України. В судовому рішенні, на підставі якого проходило вселення ОСОБА_1, не було зазначено які саме кімнати належать ОСОБА_1 на підставі права власності, які кімнати виділено йому для вселення, питання про користування прибудинковою земельною ділянкою рішенням суду не вирішувалось. ОСОБА_3 зазначила, що вона, як державний виконавець, діє на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законами України. Оскільки, рішення суду не вирішувало питання про звільнення половини житлового будинку, гаражу, приміщення літньої душової кабіни, виділення половини земельної ділянки, то вона не мала права виконувати вимоги ОСОБА_1 щодо цих питань. Зазначила, що вважає необґрунтованою вимогу заявника щодо застосування виконавчою службою при вселені аналогії положень закону про виселення особи. Так, Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) окремо регулює як вселення стягувача (ст. 79) так і виселення (ст. 78), і не містить положення, що дозволяється аналогія при виконанні вселення.

Додатково пояснила, що в акті державного виконавця від 21 квітня 2016 року зазначено, що ОСОБА_5 була попереджена про утримання від перешкод ОСОБА_1 у доступі до будинку, і остання їх не чинила. На фотографіях від 21 квітня 2016 року, наданих ОСОБА_1, видно, що вони зроблені у дворі, всередині будинку № 18 по вул. Жертв Революції м. Дружківки, поруч із надвірними будівлями, відповідно, ніхто не перешкоджав йому у переміщенні двором та будинком. Щодо відеозапису пояснила, що оскільки, вселення проводилось повторно, з метою недопущення неправомірних дій з боку сторін виконавчого провадження, на її вимогу, було здійснено відеозапис вселення ОСОБА_1 Представник ВДВС Дружківського міського відділу пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми діями не перешкоджали ОСОБА_1 вселитись у будинок, собаки знаходились поза будинком, не перешкоджали заявнику переміщатись двором та оглядати будинок. На думку представника всі виконавчі дії щодо вселення заявника у будинок було виконано згідно норм чинного законодавства.

Як пояснив у судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_4, ОСОБА_1 ніхто не перешкоджає мешкати у будинку, він має ключі від усіх приміщень домоволодіння та гаражу. Дії державного виконавця були правомірні та його вселення у будинок було виконано. При здійсненні виконавчих дій був присутній поліцейський ОСОБА_9, який не виявив жодних порушень правопорядку. Він, на прохання державного виконавця, власноруч демонтував металевий засов на хвіртці та відкрив забиті двері літньої душової кабіни. Зазначив, що підтримує думку представника ВДВС Дружківського міського відділу, що вимоги ОСОБА_1 щодо користування окремими визначеними кімнатами у будинку та користування прибудинковою земельною ділянкою рішенням суду не передбачено. Всі ключі від всіх дверей ОСОБА_1 отримав, ніхто його вселенню не перешкоджав.

Допитані у судовому засіданні свідки, також пояснили, що ОСОБА_1 отримав усі ключі, від хвіртки, будинку, гаражу. Він мав доступ до будинку та внутрішніх приміщень будинку.

Допитаний свідок ОСОБА_9 інспектор ВПГУНП у Донецькій області, старший лейтенант поліції, який був присутній під час здійснення виконавчих дій, надав свідчення, що під час виконання вселення правопорушень зафіксовано не було, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не чинили перешкод ОСОБА_1, передали йому ключі, він власноруч відмикав двері, оглядав кімнати будинку робив фотофіксацію. Собаки знаходились поза будинком, не чинили перешкод ОСОБА_1

Допитана свідок ОСОБА_11, пояснила, що вона була присутня при вчиненні виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_1 у якості понятого. Дала свідчення, що ОСОБА_3 перед проведенням вселення розяснила сторонам які дії будуть відбуватись, на підставі якого рішення суду відбувається вселення, розяснила присутнім права та обовязки, попередила ОСОБА_5 щоб остання не чинила перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим приміщенням. Після цього ОСОБА_1 отримав ключі і мав змогу оглянути кімнати будинку, ніяких перешкод з боку ОСОБА_5 не було. ОСОБА_1 оглянув будинок і оглянув двір, з боку собак ніяких перешкод в огляді прибудинкової території не було.

Свідок ОСОБА_12, пояснила, що вона працівник БТІ, приїхала разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проведення вселення. Вона приїхала за запрошенням ОСОБА_1, який вказав, що буде проведено його вселення, і вона, на його замовлення зробить необхідні заміри будинку для оформлення нового технічного паспорту будівлі. ОСОБА_5 зазначила, що вона є теж власником будинку, не перешкоджає вселенню ОСОБА_1, однак її не допустить до двору, оскільки в рішенні суду мова іде про вселення ОСОБА_1, а про оформлення нових документів питання не було вирішено. ОСОБА_5 не допустила свідка ОСОБА_12 до двору, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження. ОСОБА_13 відмітила, що всі дії відбувались у дворі без її присутності, однак бійок з боку ОСОБА_5 не було, вона допустила у двір ОСОБА_1 та державного виконавця.

Проаналізувавши ці факти, суд приходить до висновку, що 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції ОСОБА_3 виконала усі дії для примусового вселення ОСОБА_1 до вищевказаного будинку в розумінні статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 05.01.2017 року). Дії щодо виділення необхідної жилої площі, розміщення меблів, можливості користуватися двором (переведення тварин собак в інше місце), можливості користуватися гаражем, надвірними будівлями та половиною земельної ділянки у виконавчому листі не зазначені, а тому державний виконавець не несе обовязку їх виконувати. А тому для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням судового рішення у державного виконавця були всі законні підстави, і підстав для її скасування у суду немає.

Пунктом 6 статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщення, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження».

Відповідно до ч.2 ст. 51 Закону № 606-XIV (чинний на час проведення виконавчих дій) за наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, а саме у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселлено, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Тобто, законодавством передбачена можливість відновлення виконавчого провадження за заявою стягувача у разі перешкоджання виконанню рішення про його вселення.

Законодавством не встановлено обмеження в кількості разів для звернення стягувача з заявами до державного виконавця про примусове вселення. В частині 6 ст. 79 Закону № 606-XIV зазначено, що державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача, але не встановлено, що це можливо здійснити тільки два рази. Повторно в даному випадку може тлумачитись не як «удруге», а як таке, що вчиняється не один раз. Визначальною для відновлення виконавчого провадження на підставі ч.2 ст. 51 Закону, є заява стягувача. ОСОБА_1 не звертався до державного виконавця з заявою про відновлення виконавчого провадження. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як установлено судом ОСОБА_1 не звертався з позовом до ОСОБА_5 про захист свого права власності.

Тому, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ВДВС Дружківського міського управління юстиції провести його примусове вселення є передчасними і не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про відсторонення державного виконавця Нарожного Д.А. та виконуючої обовязки начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції ОСОБА_3, від виконання виконавчих дій, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Відповідно до статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, експерт, спеціаліст, оцінювач, перекладач не можуть брати участі у виконавчому провадженні і підлягають відводу, якщо вони є близькими родичами сторін, їх представників або інших осіб, які беруть участь у виконавчому провадженні, або заінтересовані в результаті виконання рішення, або є інші обставини, що викликають сумнів у їх неупередженості. За наявності підстав для відводу зазначені особи зобов'язані заявити самовідвід. З тих самих підстав відвід таким особам може бути заявлений стягувачем, боржником або їх представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження. Питання про відвід державного виконавця вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова. Тому суд вважає, що ці вимоги не підлягають розгляду судом.

Щодо вимоги не чинити перешкоди робітникам обслуговуючих організацій: БТІ, Міської ради, робітника водоканалу, РЕМ, газової служби та поліції для виконання останніми службових обовязків повязаних з оглядом і входом до приміщення будинку та двору по вул. Жертв революції, 18 м. Дружківка. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До суду не надано доказів, що ОСОБА_5 чинила перешкоди посадовим та службовим особам, робітникам БТІ, Міської ради, робітникам водоканалу, РЕМ, газової служби та поліції при виконанні останніми своїх обовязків. Не вказано, які саме дії при вселенні повинні були виконати робітники зазначених організацій, яким рішенням суду їх зобовязано це зробити. Не надано документів, що співвласники будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5, звертались до зазначених вище служб та організацій з метою проведення будь-яких дій. Суд вважає, вимогу ОСОБА_1 необґрунтованою, недоведеною, безпідставною.

Щодо вимоги про зобовязання ОСОБА_5 та робітників ВДВС не допустити під час вселення сторонніх осіб, а саме: ОСОБА_4 (співмешканець ОСОБА_5В.), ОСОБА_7В (мати ОСОБА_5В.), ОСОБА_8 (донька ОСОБА_5В.). Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОСОБА_1 не надано доказів, що під час проведення вселення зазначені особи перешкоджали своїми активними діями чи бездіяльністю проведенню вселення. З боку державного виконавця не було вказано, що зазначені особи перешкоджали проведенню виконавчих дій, навпаки було зазначено, що ОСОБА_4 на прохання державного виконавця демонтував засов з хвіртки. Судом установлено, що зазначені ОСОБА_1 особи не перешкоджали в здійсненні виконавчих дій.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку по вул. Жертв революції, 18 м. Дружківка, кожному належить на праві власності по ? частки будинку. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Якщо ОСОБА_1, як співвласник будинку, заперечує, що з іншим співвласником будинку ОСОБА_5, мешкають її члени сімї, він має право звернутись з позовом до суду. Державний виконавець не має права перешкоджати членам сімї співвласника проживати у його будинку.

Щодо вимоги не проводи під час вселення фото та відеофіксації. Згідно п. 14 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку. Як пояснила представник ВДВС Дружківського міського відділу ОСОБА_3, відео зйомка проводилась на її вимогу, з метою уникнути бійок, провокацій, правопорушень.

Згідно ч.1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомка проводиться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях мітингах чи інших заходах публічного характеру. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно, проведення відеофіксації вселення ОСОБА_1 не є порушенням з боку державного виконавця.

Щодо вимоги про зобовязання ОСОБА_5 без дозволу ОСОБА_1 не реєструвати в будинку по вул. Жертв революції, 18, м. Дружківка їх старшу доньку ОСОБА_8. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОСОБА_1 в судове засідання не було надано жодного доказу, що ОСОБА_5 має намір без згоди іншого співвласника будинку здійснити реєстрацію місця проживання їх старшої доньки ОСОБА_8. Суд розяснює заявнику, що згідно Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207, встановлені правила реєстрації місця проживання громадян. Згідно пп.4 п.18 зазначеної Постанови, для реєстрації місця проживання особа надає документи що підтверджують право власності або користування житлом. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла. ОСОБА_1, не надано доказів, що до нього зверталась ОСОБА_5 з пропозицією надати згоду на реєстрацію ОСОБА_8, та не отримавши згоди намагалась зареєструвати ОСОБА_8 самостійно.

Щодо вимог вселити разом з ОСОБА_1 його дружину ОСОБА_2, та її малолітнього сина ОСОБА_6 та про зобовязання ОСОБА_5 не чинити перешкоди при вселені його дружини ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_6 та не перешкоджати у користуванні будинком Судом установлено, що згідно рішення Дружківського міського суду від 04 серпня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задоволено (т.1 а.с. 28-29). Згідно рішення суду, ОСОБА_1 підлягав вселенню в будинок, який розташований вул. Жертв Революції, 18, м. Дружківка, Донецької області. Рішенням суду ОСОБА_5 було зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинку, який розташований вул. Жертв Революції, 18, м. Дружківка, Донецької області. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України ( в чинній редакції на момент виникнення правовідносин). В рішенні суду від 04 серпня 2014 року питання щодо вселення ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_6 не вирішено. Суд не зобовязував ОСОБА_5В не чинити перешкод ОСОБА_2 та її малолітньому сину користуватись житловим будинком. Відповідно, державний виконавець не повинен був здійснювати вселення ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_6 Питання про вселення ОСОБА_2 та її сина не може бути предметом розгляду справи щодо оскарження бездіяльності державного виконавця. Оскільки, питання захисту прав користування будинком членів сімї власника повинно вирішуватися в позовному провадженні на підставі ст. 16, 383, 386 ЦК України.

Щодо вимоги про зобовязання ВДВС притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності. Згідно п.4 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення суду, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи передбачені законом. Судом установлено, що ОСОБА_5 не перешкоджала своїми діями або бездіяльністю виконанню рішення суду на вселення ОСОБА_1, тому не було підстави до притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності ВДВС Дружківського міського відділу.

Враховуючи, вищезазначене, суд, вважає необхідним залишити скаргу без розгляду.

На підставі ст.ст. 208, 209, 383-389 ЦПК України, ст.ст. 16, 51, 79 Закону України "Про виконавче провадження", суд

У Х В А Л И В:

відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та виконуючої обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області протягом п'яти днів з дня її отримання через Дружківський міський суд Донецької області.

Суддя : Є.В. Петров