РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Буга Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одемо» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсною додаткову угоду б/н від 27.08.2015 року до договору оренди землі, укладену між ним та ТОВ «Одемо», зареєстровану 25.11.2015 року Держаним реєстратором Реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 18 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3, позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки загальною площею 2,4456 га, яка розташована на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з договором оренди землі від 01.11.2012 року, зареєстрованим у відділі Держкомзему у Жмеринському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за НОМЕР_4, земельна ділянка була передана позивачем ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Одемо». Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на п'ять років. Укладати з відповідачем договір оренди на більш тривалий термін позивач не мав наміру. Однак, позивачу стало відомо про те, що строк дії договору збільшено до 21.12.2015 року шляхом укладення додаткової угоди б/н від 27.08.2015 року до договору оренди про яку позивачу нічого не відомо. Інформація позивачем була отримана шляхом отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що додаткова угода не відповідає його волі і повинна бути визнана недійсною, так як суперечить ст. 203 ЦК України.

До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Куцького А.В. надійшла до суду заява в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує повністю, позов просив задовольнити та розглянути у їх відсутність. Просив стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в даній справі в сумі 3500 грн.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Одемо», який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Директор ТОВ «Одемо» ОСОБА_3 в заявах від 27.12.2016 року (а.с.79) та 15.03.2017 року (а.с.150) просив справу розглянути без його участі. Зазначив, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Одемо» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною не підтримує.

Дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правовідносини щодо використання (оренди) земельної ділянки врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідноч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»- укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Пунктом 8постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 рокувимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.2 ст.207, п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою.

В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3, позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки загальною площею 2,4456 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 22.02.2016 року - позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,4456 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12).

Згідно з договором оренди землі від 01.11.2012 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одемо» зареєстрований у відділі Держкомзему у Жмеринському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за НОМЕР_4, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_2 була передана позивачем ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Одемо». Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на п'ять років з 21.12.2012 року по 21.12.2017 року. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.6-7).

Згідно акту визначення меж земельної ділянки (на місцевості) від 02.11.2012 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одемо» передачу та прийом земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 здійснено на підставі державного акта на земельну ділянку НОМЕР_1. Проведено встановлення та погодження в натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірі 2,4456 га (а.с.9).

Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду від 01.11.2012 року орендодавець - позивач ОСОБА_1 передав земельну ділянку розміром 2,4456 га, яка знаходиться на території Станіславчицької сільської ради, а орендар: ТОВ «Одемо» приймає земельну ділянку в якісному стані (а.с.11).

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.11.2012 року, укладеної 27 серпня 2015 року зазначено, що сторони - ОСОБА_1 та ТОВ «Одемо» дійшли згоди та вирішили викласти розділ «Строк дії договору» зазначеного договору у наступній редакції: 8. Договір укладено до 21.12.2025 року (а.с.121).

Відповідно до висновку судово- почеркознавчої та технічної експертизи від 29.05.2017 року Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз встановлено, що підпис в графі «Орендодавець» на Додатковій угоді до Договору оренди земельної ділянки від 01.11.2012 року без номера від 27 серпня 2015 року - виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.169-172).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до встановлених обставин, оцінюючи докази в сукупності, приймаючи до уваги конкретні обставини даної справи, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання недійсною додаткову угоду б/н від 27.08.2015 року до договору оренди землі від 01.11.2012 року, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одемо», зареєстровану 25.11.2025 року Держаним реєстратором Реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куцький А.В. просив стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в даній справі в сумі 3500 грн. які складаються з: 1920 грн. збирання та правовий аналіз доказів, складання позовної заяви за 3 год. ; 320 грн. складання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи за 0,5 год.; 1280 грн. надання правової допомоги в судових засіданнях при розгляді справи за 2 год.

Згідно ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у статті 1 визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" передбачено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 01 травня 2016 року - 1450 грн. 00 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає що не підлягає задоволенню вимога про стягнення розміру компенсації витрат на правову допомогу у справі, так як перевіривши розрахунок наданий захисником, він здійснений не вірно, неправильно застосований розмір мінімальної заробітної плати та суд не вбачає можливості здійснювати самостійно даний розрахунок так як це буде порушенням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10,11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 -215 ЦПК України, ст.ст. 16, 215, 626, 627, 638, 792 ЦК України, ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову угоду б/н від 27.08.2015 року до договору оренди землі від 01.11.2012 року, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одемо», зареєстровану 25.11.2015 року Держаним реєстратором Реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя