Провадження № 2/369/845/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Потоцькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Доброград Інвест» про визнання недійсним умови договору та відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу майнових прав об'єкту нерухомості у ЖК «Піонерський квартал», а також з ТОВ «Рубікон Інвест» укладено договір деривативу. Умовами укладеного договору була встановлена ціна за доплату одного квадратного метру після завершення будівництва та обмірів квартири в розмірі 316,53 до. США. Так, після закінчення будівництва були проведені остаточні обміри квартири та встановлено, що фактична площа квартири більша на 0,71 кв.м. Вона, як інвестор звернулась до відповідача щодо остаточних розрахунків. При цьому співробітниками відповідача повідомлено, що доплата за 0,71кв.м становить 449,47 дол.США. З таким розміром доплати вона не погоджувалась, але відповідач, за допомогою психічного тиску, маніпуляцією її волею як покупця, вказав, що поки не буде здійснено доплати, вона не отримає право власності на дану квартиру та вона не мала право робити там жодних ремонтів. Вказала, що вона була дуже обуреною таким тиском й елементарним небажанням з боку керівництва товариства укладати договір за обопільною згодою. Натомість у неї, як чесного покупця, сформувалось враження марності захисту її порушених прав шляхом звернення до суду у майбутньому. Ні вона, ні її родичі не бажали укладати додатковий договір з п.1.6 у такій редакції, вони були обурені беззаконням представниками відділу пост продажного обслуговування, байдужістю представників до її законних аргументів та погрози не укласти з нею акт приймання-передач майнових прав на квартиру. Тож, у листопаді 2016 року за десять днів до календарної зими, вона усвідомила, що нематиме змоги, як і її родичі, повноцінно проживати у придбаній нею квартирі й забезпечувати у повній мірі базові, в тому числі фізіологічні, потреби. Тож будичи юридично і технічно неспроможною досягти впродовж кількох тижнів вирішення спору в судовому порядку, вона без наявності справжньої волі щодо окремих положень Додаткового договору, з тяжким зневоленим серцем пішла на підписання й сплатила подвійну ціну за фактичну площу аби розпочався процес оформлення права власності, що дає змогу укласти відповідні договори з комунальними службами. Розмір збитків становить 5 787,50 грн.

Просила суд визнати недійсним п.1.6 Додаткового договору у частині зміни істотної умови договору купівлі-продажу майнових прав - ціни у 633,05 дол. США - недійсним; стягнути з ТОВ «Доброград Інвест» на відшкодування збитків 12 677,40 грн., з яких 11 575 грн. - подвійний розмір завданих збитків та 1102,40 грн. - вартість судового збору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник ТОВ «Добргад Інвест» проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656, 657 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року між ТОВ «Добргад Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №Н.1/5/1/8/214.

Згідно п.2.1 цього договору продавець продав, а покупець придбав майнові права на об'єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у специфікації - додаток №1, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до специфікації придбавались майнові права на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_1, загальною площею 43,99 кв.м, житловою площею 19,49 кв.м. Вартість одного квадратного метру становить 316,53 дол. США

П. 2.4 договору сторони погодили, що загальна проектна площа об'єкту нерухомості та житлова проектна площа об'єкту нерухомості визначається у додатку №1 до даного договору. Загальна фактична площа об'єкту нерухомості та житлова площа об'єкту нерухомості буде уточнюватись на підставі даних технічної інвентаризації, проведеною відповідною відповідним суб'єктом господарювання у визначеному законодавством порядку.

Сторони домовились, що у випадку, якщо за результатами обмірів загальна фактична площа об'єкта нерухомості виявиться більшою або меншою від проектної площі, що визначена у додатку №1 до Договору. Ціна, що підлягає сплаті покупцем по цьому договору, підлягає уточненню. Таке уточнення застосовується у разі, якщо відхилення фактичного розміру загальної площі об'єкта нерухомості за результатами проведеної інвентаризації є більшим або меншим від проектної становить більше ніж 0,5 кв.м. Кінцевий розрахунок між сторонами проводиться до моменту підписання акту прийому-передач об'єкту нерухомості (п.2.5 ).

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 спочатку не погоджувалась на підписання додаткового договору із збільшенням вартості одного квадратного метру.

17 листопада 2016 року між ТОВ «Добргад Інвест» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №1 до договору купівлі-продажу майнових прав №Н.1/5/1/8/214 від 01 жовтня 2014 року. При цьому сторони внесли зміни до договору щодо адреси об'єкту будівництва, документів про майнові права продавця, щодо порядку розрахунків за побудовані квадратні метри, порядку передачі майнових прав, а також вартості майнових прав, а саме в розмірі 633,05 дол. США.

Також 17 листопада 2016 року сторонами був підписаний акт приймання-передачі майнових прав, а згідно квитанції від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 сплатила грошові кошти в розмірі 11 575 грн.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

За ст.. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у вищевказаній Постанові, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Добргад Інвест» та ОСОБА_1 після завершення будівництва виник спір щодо остаточних розрахунків. Після тривалих перемов, наполягань, листів, ОСОБА_1 прийняла рішення щодо сплати коштів 15 листопада та 17 листопада підписала додатковий договір, який містив п.1.6 із зазначенням вартості, яку нею було сплачено. При цьому суд критично оцінює пояснення її представника щодо психічного примусу з боку працівників відповідача, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду подано не було, а в позові та поясненнях міститься суб'єктивна думка позивача та її представника. Поданий аудіо запис розмов суд також не бере до уваги, оскільки в порушення норм ЦК України, особа, яку записано, не знала, що здійснюється запис розмови, що було визнано представником позивача. Також з даного аудіозапису неможливо коли, з ким, де відбулась дана розмова.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Доброград Інвест» про визнання недійсним умови договору та відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич