Справа № 464/8400/16-ц
пр.№ 2/464/205/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1-В.В.

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду завдану пошкодженням покрівлі даху та залиттям нежитлового приміщення у розмірі 18824,52 грн., моральну шкоду у сумі 4000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. та судовий збір у сумі 551,21 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що нежитлового приміщення, що на вулиці Зубрівська,27 у м.Львові, яке належить позивачу на праві власності, було залито внаслідок проведення самовільної добудови до балкону квартири №4 у будинку №27 на вулиці Зубрівська у м.Львові, у якій проживає відповідач, яке знаходить вище нежитлового приміщення. Факт залиття нежитлового приміщення з вказаних причини було встановлено актом ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 03.06.2016, а розмір заподіяної матеріальної шкоди підтверджено локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1 ТзОВ «Добробут-ЛВ». Оскільки залиття сталось з вини відповідача, що потягнуло за собою нанесення позивачу не лише матеріальної, але й моральної шкоди, розміри яких просить задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить такий задовольнити з доводів викладених у позовній заяві, які підтвердженні належними доказами.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити, оскільки предявлений. Додатково пояснив, що завдана позивачу шкода сталась з вини ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» через неналежний стан системи відведення води з даху, а тому саме товариство є належним відповідачем у даній справі, будь-які фактичні дані залиття нежитлового приміщення з вини відповідача суду не представлено.

У судовому засіданні представник третьої особи покладається на розсуд суд щодо вирішення відповідної справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Разом із тим, судом розглянуто цивільну справу у відповідності до ст.11 ЦПК України у межах заявлених позивачем позовних вимог і на підставі доказів сторін поданих у відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Зубрівська,27, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 02.11.2016 № 72097222 та № 72104205.

31 травня 2016 року відбулось залиття нежитлового приміщення магазину «Канцтовари» та при обстеженні покрівлі над нежитловим приміщенням встановлено, що є на покрівлі дві воронки лівневої дощової каналізації. Покрівля знаходиться в належному санітарному стані. Також мешканцями квартири №4 було самовільно збудовано балкон, примикання між балконом і покрівлею відсутнє. Під час сильної зливи вночі 31.05.2016 внутрішня дощова каналізація була переповнена дощовими водами і через відсутнє примикання до самовільно збудованого балкону квартири №4 сталось залиття магазину. Даний факт стверджується актом про залиття від 03.06.2016 та затвердженого директором ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» /а.с.22-23/, а також показаннями свідків, даними у суді ОСОБА_7 та ОСОБА_8

З відповідним актом ознайомлена сторона відповідача, відносно якого подано заперечення, які підтверджено зокрема письмовим доказ - листом ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 02.02.2017 №44 на запит адвоката ОСОБА_3, згідно з яких проведення поточного ремонту водовідведення будинків та елементів зовнішнього упорядження розташованих на закріпленій у встановленому порядку прибудинковій території здійснює ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів»; попри те, виявлено самовільну добудову до балкону квартири №4 у будинку №27 на вулиці Зубрівська у м.Львові. Однак такий лист не може бути належним та допустимим доказом заперечення предмету позову та оцінюється судом критично, адже відповідач покликається на нього як на підставі відсутності вини з його сторони та наявністю такої у ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», проте цього не встановлено судом.

Відповідно до локального кошториса на будівельні роботи №2-1-1 на ремонт даху та внутрішні приміщень на вулиці Зубрівська,27 у м.Львові та договірної ціни на ремонт даху та внутрішніх приміщень на вулиці Зубрівська,27 у м.Львові, складеними ТзОВ «Добробут-ЛВ», загальна вартість матеріалів, ремонтних робіт для приведення покрівлі до попереднього стану, а також проведення внутрішніх ремонтних робіт для усунення наслідків залиття складає 18824,52 грн., що є розміром заподіяної шкоди.

Так, ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, факт залиття нежитлового приміщення мав місце, що підтверджено актом ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 03.06.2016, однак залиття що сталось 31.05.2016 відбулось не з вини відповідача, як про це стверджує останній та підтверджує показаннями сусідів, як свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, даними у судовому засіданні, а також письмовим доказ - листом ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 02.02.2017 №44 на запит адвоката ОСОБА_3, згідно з яких проведення поточного ремонту водовідведення будинків та елементів зовнішнього упорядження розташованих на закріпленій у встановленому порядку прибудинковій території здійснює ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів»; попри те, виявлено самовільну добудову до балкону квартири №4 у будинку №27 на вулиці Зубрівська у м.Львові. Однак такий лист не може бути належним та допустимим доказом заперечення предмету позову та оцінюється судом критично, адже відповідач покликається на нього як на підставі відсутності вини з його сторони та наявністю такої у ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», проте цього не встановлено судом. Такі докази суд оцінює критично, оскільки не є належними та допустимими доказами у розмінні ст.ст.57-60 ЦПК України, а тому не приймаються судом до уваги, як відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.1166 ЦК України.

Попри те, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 лютого 2017 року у справі №464/9234/16-а зобовязано ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 демонтувати самочинно влаштовану добудову до балкона квартири №4 на вулиці Зубрівська,27 у м.Львові. Рішення набрало законної сили 28 березня 2017 року.

Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що оскільки, обовязок доведення відсутності вини в завданні шкоди позивачу покладено на відповідача, однак такий не довів, адже, не подав жодних доказів відсутності його вини у залитті нежитлового приміщення у відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України, то суд вважає, що встановлена вина є юридичною підставою для висновку про її наявність у складених між сторонами відносинах, а відтак відповідача необхідно визнати особою, яка відповідальна за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов'язок нести витрати, пов'язані з утриманням належного власнику майна, до яких, зокрема відносяться витрати, що пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, передбачено Законом України „Про житлово-комунальні послуги, що набув чинності з 1 січня 2005року /далі Закон/, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінет Міністрів України №572 від 08.10.1992 р. /із змінами/.

Таким чином, утримання належного власнику майна, яка знаходиться в межах квартири №4 на вулиці Зубрівська,27 у м.Львові, є обовязком власника (співвласників) - відповідача ОСОБА_6, а відтак така є належним відповідачем з якої необхідно стягнути понесену матеріальну шкоду заподіяну залиттями.

Попри те, щодо доводів сторони відповідача відносно неналежності та не допустимості доказу, який визначає розмір матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що такі голослівні, оскільки жодних фактичних даних заперечення розміру шкоди відповідачем не подано, клопотань про проведення експертизи у відповідності до ст.143 ЦПК України перед судом не заявлено, а відтак, такі договірна ціна та локальний кошторис признається судом як належний і допустимий письмовий доказ відповідно до ст.64 цього Кодексу, яким позивач обґрунтовує розмірі заподіяної матеріальної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підставна та обґрунтована, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, обставинах залиття нежитлового приміщення позивача, особу, яка відповідальна за залиття, розмір заподіяння шкоди внаслідок залиття, а відтак позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди заподіяної залиттям майна позивача в розмірі 18824,52 грн., необхідно задовольнити у повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Як встановлено в судовому засіданні, в результаті порушення прав позивача в результаті залиття його майна відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань від неможливості у повній мірі користуватись нежитловим приміщенням; позивач був змушений докладати значні зусилля для організації усунення наслідків залиття та організації свого життя, був обмежений в можливості проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути грошову суму в розмірі 2000,00 грн. на користь позивача, яка буде достатньою для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, а позовну вимогу у цій частині задовольнити частково.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного .

На підставі ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. У ст.1 цього Закону зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Виходячи з аналізу ст.ст.84 та 88 ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Зокрема у ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладено у Правилах адвокатської етики.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Зокрема, у п.28 згаданої вище постанови пленуму розяснено, що розмір відшкодування доводить відповідач (ст.ст.10, 11 ЦПК України).

Так, відповідно до матеріалів справи про стягнення матеріальної і моральної шкоди заподіяної залиття нежитлового приміщення, представник позивача брав участь у судових засіданнях та подав письмові документи у справі.

Відтак, проаналізувавши розрахунок оплати витрат за правову допомогу в розмірі, надану позивачу адвокатом, суд, застосовуючи принцип розумності та справедливості, прийшов висновку, що він, враховуючи конкретні обставини справи та обсяг матеріалів, не в повній мірі відповідає фактичним затратам, зокрема кількості відпрацьованого адвокатом часу.

Також всупереч вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову повинен становити 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, що в свою чергу складає 487,20 грн. Натомість в угоді про надання правової допомоги такий не відповідає вимогам закону та є завищеним і становить 640 грн. При цьому, відповідно до умов укладеного договору про надання адвокатських послуг внесені позивачем сума в розмірі 5 000 грн. (дану суму сплачено на протязі пяти днів з дня укладення договору про надання правової допомоги 08 листопада 2016 року).

Враховуючи наведені вище обставини, суд критично оцінює як розмір фактично понесених витрат на правову допомогу, а всього в сумі 5 000 грн., так і надані суду докази в підтвердження вартості таких витрат, а тому приходить переконання, що витрати на правову допомогу повинні складати 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. Позивачем при звернення до суду із позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 551,201 грн., що підтверджено платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 551,21 грн.

Разом із тим, відповідач по справі ОСОБА_6 просять стягнути з позивача ОСОБА_5 понесені ним судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 5760,00 грн.

Розглядаючи дану вимогу клопотання відповідача суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 р. судам розяснено, що саме по собі предявлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Отже, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 реалізував належне йому конституційне право на судовий захист, а тому такі дії позивача не можуть бути розцінені як необґрунтовані.

Інші дії, які можливо були б кваліфіковані як необґрунтовані, відповідачем та його представником з наданням відповідних доказів не наводилися, як цього вимагають ст.ст.10, 60 ЦПК України, та судом не встановлені.

На підставі наведеного, вимога відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 22, 322, 1166 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням покрівлі даху та залиття нежитлового приміщення, - 18824, 52 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 1500,00 грн., а всього -20324 / двадцять тисяч триста двадцять чотири/ гривні 52 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат на правову допомогу - 2000грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по сплаті судового збору - 551,21 грн.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_6 від 07 червня 2017 року про розподіл судових витрат понесених нею, а саме: витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутності яких таке прийняте, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. П. Рудаков