АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5519/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бровченко І.О.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 27 липня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель Володимира Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

20.07.2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель В.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні ВП№53714823 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 24.03.2008 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1; фактична адреса проживання: АДРЕСА_3), до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 у справі №622/877/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 174000 доларів США за договором позики від 02 липня 2015 року та 3775,80 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Посилався на те, що у відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження ВП№53714823 з примусового виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 у справі №622/877/15-ц. Постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження від 05.04.2017 отримано боржником 06.04.2017 року. На підставі постанови від 05.04.2017 про арешт майна боржника накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_3 Згідно отриманих відповідей на запити ВДВС до державних органів боржник ОСОБА_3 не працює, пенсії не отримує та на обліку в органах ДПС як особа, що має відкриті рахунки, не перебуває, транспортні засоби за ним не зареєстровані. За інформацією Головного управління ДМС України в Харківській області ОСОБА_3 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та впродовж лютого-червня 2017 року сім разів виїздив за межі України.

Станом на 20.07.2017 боржником ОСОБА_3 не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду. Ігноруючи тричі отримані письмові вимоги державного виконавця, ОСОБА_3 не подав декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України "Про виконавче провадження", та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій, ОСОБА_3 не повідомляв та з письмовими заявами до ВДВС не звертався.

20.04.2017 державним виконавцем здійснено виїзд за місцезнаходженням нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві власності, за адресою: АДРЕСА_3, однак після оголошення мети перевірки майнового стану та здійснення опису майна і будинку, що належать ОСОБА_3, жінка категорично відмовила державному виконавцю в доступі на подвір'я та до будинку. Таким чином, здійснити вказані виконавчі дії не виявилось можливим, внаслідок неправомірної відмови в доступі державному виконавцю.

Також 20.04.2017 державним виконавцем здійснено виїзд за місцезнаходженням іншого нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, та встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі, але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3. Майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, за вищевказаною адресою не виявлено.

25.04.2017 державним виконавцем вдруге здійснено виїзд за місцезнаходженням житлового будинку АДРЕСА_4, однак на неодноразові дзвінки з будинку ніхто не вийшов. Крім того, з метою отримання доступу до житла боржника та складання процесуальних документів щодо опису й арешту майна державний виконавець двічі, а саме 21.04.2017 та 26.04.2017, звертався до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи, в задоволенні яких ухвалою суду від 25.04.2017 та ухвалою суду від 26.04.2017 було відмовлено.

Державним виконавцем на адресу ОСОБА_3 був надісланий письмовий виклик на прийом до виконавця на 11.05.2017 для надання пояснень щодо стану виконання рішення. 11.05.2017 ОСОБА_3 з'явився на прийом до виконавця та на поставлені запитання повідомив, що 11.05.2017 року сплатив ОСОБА_5 частину боргу у розмірі 10 тис. доларів США та пред'явив для огляду розписку, копію якої надати категорично відмовився, так само як і від надання письмових пояснень.

ОСОБА_3 під особистий підпис було вручено письмову вимогу державного виконавця від 11.05.2017 про надання пояснень, документів та забезпечення боржником доступу до його житла 13.05.2017, останній ознайомився з даною письмовою вимогою, в тому числі сфотографував особистим телефоном, проте від підпису відмовився та без будь-яких пояснень поспішно залишив приміщення кабінету та відділу.

12.05.2017 на адресу ОСОБА_3 було надіслано вимогу державного виконавця щодо виконання у строк до 23.05.2017 рішення суду у повному обсязі, надання пояснень, документів тощо, також надіслано виклик з'явитись на прийом державного виконавця 23.05.2017, які були отримані боржником 18.05.2017. Однак, законні вимоги державного виконавця боржником проігноровані.

04.07.2017 на адресу ОСОБА_3 було надіслано повторні вимоги державного виконавця щодо виконання рішення суду у повному обсязі, надання пояснень, документів тощо, та повідомлення про проведення відповідних виконавчих дій, які були отримані боржником 07.07.2017. Однак, ці вимоги державного виконавця знов були проігноровані боржником.

14.07.2017 державним виконавцем двічі здійснювався вихід за місцем проживання боржника, однак ОСОБА_3 відмовився надати державному виконавцю доступ до свого будинку для складання постанови про опис та арешт майна.

Посилаючись на те, що вищенаведене свідчить про нехтування ОСОБА_3 законних вимог державного виконавця та вчинення дій (бездіяльності), які спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, просив задовольнити подання.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 27 липня 2017 року подання державного виконавця старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель В.А. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні ВП№53714823 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 24.03.2008 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_3, до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 у справі №622/877/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 174000 доларів США за договором позики від 02 липня 2015 року та 3775,80 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати цю ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель В.А. про тимчасове обмеження його ( ОСОБА_3.) у праві виїзду за кордон.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що він не вчиняв будь-якихї дій, спрямованих на недопуск державного виконавця до опису майна, частково погасив борг стягувачу ОСОБА_5, а державним виконавцем не надано допустимих доказів про ухилення його (ОСОБА_3.) від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього коштів на користь стягувача ОСОБА_5 за судовим рішенням, ухиляється від виконання рішення суду.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обиратй собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення - виконавчого документа, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 у справі №622/877/15-цпро стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ОСОБА_5 на суму 4 722 473 грн. 80 коп. (еквіфвалент 174000 дол США) було відкрито виконавче провадження, у якому встановлено, що винною у вказаних боргових зобов'язаннях особою є ОСОБА_3

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 має на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_4, на який накладений арешт постановою державного виконавця. Також ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2. Однак провести опис цього майна органи ДВС не змогли у зв"язку з ненаданням до вказаного житла допуску, про що свідчать акти державного виконавця.

На неодноразові виклики державного виконавця Волочаєв О.М. з"явився до ВДВС тільки 11.05.2017, однак на вимогу надати пояснення щодо невиконання рішення суду про стягнення суми боргу, надання документів про наявність належного йому майна або коштів, що знаходяться у інших осіб, надання декларації про доходи тощо, боржник безпідставно відмовився.

При цьому судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що ОСОБА_3 не звертався до ВДВС або суду відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України із заявою про розстрочку, відстрочку, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду у звязку із наявністю у нього обставин, що ускладнюють виконання ним рішення суду.

Згідно інформації Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08.06.2017 року на запит органу ДВС ОСОБА_3 з лютого 2017 року по червень 2017 року виїзджав за межі України сім разів.

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано зроблений висновок про те, що ОСОБА_3, знаючи про свій обов'язок по виконанню судового рішення, свідомо ухилявся від виконання цього обовязку, хоча у нього були всі реальні можливості виконати цей обов'язок у виконавчому провадженні, і цьому не заважли будь-які незалежні від ОСОБА_3 об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 частково погасив борг безпосередньо стягувачу ОСОБА_5, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки про зазначені дії боржник ОСОБА_3 не повідомляв державного виконавця невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово в порядку, передбаченому ч.4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до практики Європейського суду право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути ефективним та достатнім. В справі Горнсбі (Hornsbi v. Greece judgment, 19 March 1997, Reports of Judgments and Decisions, 1997- 11, p. 510 - 511, para. 40) Суд зазначив, що відповідно до прецедентної практики параграф 1 статті 6 Конвенції захищає право кожного звернутися зі скаргою відносно цивільних прав та обов'язків до суду чи трибуналу; таким чином реалізується право на суд, в якому право на доступ, яке є правом ініціювати процес перед судом в цивільній сфері, становить один з аспектів. Однак право було б примарним, якби національна правова система Договірних Сторін дозволяла остаточне, обов'язкове судове рішення оставляти невиконаним на збиток одній з сторін... Виконання рішення, виданого судом, має бути захищене як складова частина суду в цілях статті 6.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіряючи наявність підстав для обмеження права ОСОБА_3 на вільне пересування відповідно до вимог п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» на підставі належних та допустимих доказів з'ясовано наявність заборгованості, її розмір, і в чому конкретно полягало ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, та на підставі наданих доказів зроблено обгрунтований висновок про можливість тимчасовеого обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, п.1ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: