Справа № 303/7615/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося в суд із даним позовом, мотивуючи його тим, що 09.10.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKAWGK00000316, згідно умов якого позичальник отримав кредит у сумі 29 149,45 доларів США на купівлю житла та зобовязався сплатити 12% річних за їх користування і повернути отримані кошти до 07.10.2021.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки MKAWGK00000316 від 09.10.2006, згідно з яким поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

У порушення умов кредитного договору позичальник узятих на себе зобов'язань належним чином не виконував, у звязку з чим має перед Банком заборгованість станом на 17.09.2015 у розмірі 97341,59доларів США, з яких 24 276,96 доларів США за кредитом; 24 363,49 доларів США за відсотками; 1097,36 доларів США комісія; 47603,78 доларів США пеня.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково всю суму заборгованості у розмірі 97341,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.09.2015 складало 2123 993,49 грн., а також 31 859,90 грн. судових витрат.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.01.2017 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 123 993,49 грн. та 31 859, 90 судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №MKAWGK00000316, укладеного 09.10.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таке судове рішення не оскаржили.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк у частині вирішення вимог до поручителя. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення цієї частини вимог.

Представник Банку апеляційну скаргу підтримала.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Таким чином апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги Банку - в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на час предявлення позову порука припинилася, оскільки сплив установлений договором строк дії поруки (5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором), який слід обчислювати із дати здійснення позичальником останнього платежу на погашення заборгованості.

Проте з таким висновком місцевого суду погодитися не можна.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.10.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKAWGK00000316, згідно умов якого позичальник отримав кредит у сумі 29 149,45 доларів США на купівлю житла та зобовязався сплатити 12% річних за їх користування і повернути отримані кошти до 07.10.2021.

Як убачається з п. 1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісячно з «4» по «9» число кожного місяця, у сумі 351,88 доларів США (щомісячними платежами).

Для забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки MKAWGK00000316 від 09.10.2006, згідно з яким поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Оскільки взяті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконував, Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 17.09.2015, обчислену починаючи із 13.10.2006, у розмірі 2 123 993,49 грн. (529 723,27 доларів США), з яких 529 723,27 грн. (24 276,96 доларів США) за кредитом; 531 611,35 грн. (24 363,49 доларів США) за відсотками; 23944,39 грн. (1097,36 доларів США) комісія; 1 038 714,48 грн. (47603,78 доларів США) пеня.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 свій останній платіж здійснив 16.02.2009, наступні платежі не здійснював, а тому несплачена заборгованість вважається простроченою.

Умовами договору поруки від 09.10.2006 встановлено строк припинення поруки - пунктом 12 передбачено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки MKAWGK00000316 від 09.10.2006 встановлено строк, після якого порука припиняється, і початок відрахування такого строку передбачено з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто, з 07.10.2021.

05.11.2015 Банк надіслав боржнику та поручителю повідомлення з вимогою сплати простроченої заборгованості не пізніше 5 календарних днів з дати отримання такого повідомлення, у якій одночасно міститься умова, що у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки Банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти та штрафні санкції.

Банк звернувся із даним позовом до суду 21.12.2015 - у межах строку дії поруки, передбаченого договором поруки.

Тому, висновок місцевого суду про припинення поруки з тих підстав, що узгоджений пятирічний строк поруки слід обчислюватися з моменту здійснення позичальником останнього платежу (16.02.2009) і такий повністю сплинув на час предявлення позову (21.12.2015) не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Передбачений договором 5-річний строк припинення поруки з дня настання строку виконання основного зобовязання не є строком позовної давності, не є домовленістю про збільшення строку загальної позовної давності, а є строком існування самого зобовязання поруки.

Разом із тим, стосовно позовної давності, про застосування якої заявлено представником поручителя у суді першої інстанції, слід зазначити таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції представник поручителя ОСОБА_2 заявляв про застосування позовної давності (а.с. 51-52).

З позовом до суду Банк звернувся 21.12.2015. Отже, позовна давність за вимогами до поручителя по щомісячних платежах, обмежується трирічним строком перед зверненням Банку до суду, а за вимогою про стягнення пені річним.

Із урахуванням даної обставини, а також наданого позивачем розрахунку, беручи до уваги пояснення та підрахунки представника банку щодо обчислення боргу в межах строку позовної давності, що просив стягнути представник позивача у судовому засіданні, колегією суддів визначено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя в солідарному порядку із позичальником та станом на 17.09.2015 складає:

19753,25 доларів США (431015,92 грн. за курсом НБУ 21,82 на 17.09.2015) заборгованість за кредитом;

12358,49 доларів США (269662,25 грн.) заборгованість за відсотками.

Виходячи з наданого розрахунку, заборгованість по комісії комісія складає 1778,30 доларів США. Проте у позовній заяві було зазначено заборгованість по комісії в сумі 1097,36 доларів США (23944,39 грн.), а тому, із урахуванням меж позовних вимог, саме така підлягає стягненню.

Заборгованість по пені в межі річного строку позовної давності складає 13979,26 доларів США. Проте, оскільки відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, сплата пені здійснюється у гривні, а у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленту за курсом НБУ на дату сплати, тому слід стягнути пеню в сумі 305027,45 грн.

Як поручителем ОСОБА_2 так і позичальником ОСОБА_1 у встановленому процесуальному порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед кредитором є іншою, ніж та, що зазначена у розрахунку позивача; відповідачами не надано контррозрахунку; не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу, у більшому розмірі ніж зазначено позивачем.

Відтак, відповідачами не наведено доводів і не подано належних і допустимих доказів на спростовання розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення місцевого суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині розподілу судових витрат та в частині визнання поруки припиненою підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог Банку в частині солідарного стягнення заборгованості із поручителя та боржника.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 у суді першої інстанції не подавав заяву про застосування позовної давності, рішення місцевого суду не оскаржував (котре не оскаржено й поручителем), а тому з урахуванням принципу диспозитивності та меж доводів апеляційної скарги Банку, судова колегія не робить висновків щодо позовних вимог банку до позичальника і не переглядає рішення в частині стягнення із позичальника ОСОБА_1 загальної суми заборгованості, задоволеної судом першої інстанції.

При цьому колегія зазначає, що поручитель ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед Банком за зобовязаннями боржника ОСОБА_1 лише в межах зазначених вище сум в межах позовної давності.

Сума заборгованості, яка перевищує вказану, підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем понесено і документально підтверджено судові витрати у розмірі 31859,90 грн. судового збору при поданні позовної заяви (а.с.1), котра фактично стягнута з позичальника рішенням місцевого суду. За подання апеляційної скарги Банк сплатив 35045,89 грн.(а.с.160). Відтак із поручителя ОСОБА_2 у відшкодування сплаченого судового збору підлягає стягненню сума пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позов Банку до ОСОБА_2 слід задовольнити частково (48,477%), з останнього на користь Банку слід стягнути 16989,23 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року в частині відмови у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині розподілу судових витрат та в частині визнання припиненою поруки ОСОБА_2 за договором поруки №MKAWGK00000316 від 09 жовтня 2006 року - скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором від 09.10.2006 № MKAWGK00000316: 19753,25 доларів США (431015,92 грн.) заборгованість за кредитом; 12358,49 доларів США (269662,25 грн.) заборгованість за відсотками; 1097,36 доларів США (23944,39 грн.) заборгованість по комісії, та 305027,45 грн. пеня.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 16989,23 грн. та із ОСОБА_1 31859,90 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді