Справа № 495/4868/17
№ провадження 4-с/495/25/2017
Ухвала

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю:

- від заявника не зявився

- від заінтересованої особи не зявився

- від субєкта оскарження не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний»

В С Т А Н О В И В :

03.07.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту заявник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний»(а.с.1-3).

Так, заявник просив суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Чекерської Л.В. Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

- скасувати постанову від 16.06.2017 року про повернення виконавчого документа до суду по виконавчому провадженню № ВП 53982490.

Заявник ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, однак у судове засідання не зявилися, не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та не зазначили поважності причин неявки до суду (а.с.13, 19, 23, 26, 37, 49, 52, 57).

Представник заінтересованої особи ПАТ«АБ «Південний», про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак у судове засідання не зявився, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не зазначив поважності причин неявки до суду (а.с.12, 26, 32, 36, 48, 53).

Представник субєкта оскарження в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заперечення, відповідно до якого просила в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити та розглянути справу за його відсутності (а.с.39-41).

Згідно із роз'ясненням пункту 4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ в порядку передбаченому законом.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 року виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького,24-а.

На виконання даного рішення суду, 28.02.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист у справі № 495/7707/15-ц про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького,24-а.

Так, в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист № 495/7707/15-ц, виданий 28.02.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про «Висилення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м, житловою 110,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а».

16.06.2017 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду по виконавчому провадженню № ВП 53982490.

За твердженням заявника, зазначена постанова про повернення виконавчого документа до суду по виконавчому провадженню № ВП 53982490 не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, а саме в постанові про повернення виконавчого документа до суду по виконавчому провадженню № ВП 53982490 головним державним виконавцем Чекерською Л.B. Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в порушення вимог абзацу 1 пункту 20 Розділу III Інструкції не зазначено розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу.

Судом встановлено, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист № 495/7707/15-ц, виданий 28.02.2017 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про «Висилення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м, житловою 110,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а».

На підставі заяви стягувача - ПАТ «АБ «Південний», від 15.05.2017 в порядку ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон) відкрито виконавче провадження ВП № 53982490, про що 22.05.2017 винесена відповідна постанова, копія якої рекомендованою кореспонденцією направлена сторонам виконавчого провадження.

В ході виконання вищезазначеного виконавчого документа державним виконавцем вживались відповідні заходи згідно до ст.66 Закону України «Про виконавче провадження».

14.06.2017 року на адресу Відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 разом із копією ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.06.2017 номер провадження: 22- ц/785/5720/16, згідно якої поновлено строк ОСОБА_5 на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 у справі за позовом АБ «Південний» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3М, про виселення.

16.06.2017 року на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу до суду ВП № 53982490.

Скаржник у своїй скарзі вказує на те, що постанова про повернення виконавчого документу до суду ВП № 53982490 не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802, а саме у зазначеній постанові не зазначено розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, що на думку скаржника є порушенням вимог пунктів 1, 3-6 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» та перешкоджає сторонам виконавчого провадження вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу ДВС зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією та законами України.

Загальну процедуру виконавчого провадження окреслює Закон України «Про виконавче провадження», а деталізує - нормативно-правові акти Мінюсту, основним з яких є Інструкція з організації примусового виконання рішень від02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802. Вона визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до чинного законодавства підлягають виконанню.

У розділі І Інструкції визначено що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

- номер виконавчого провадження;

- вступну частину із зазначенням:

- назви постанови, дата видачі постанови та місця її винесення;

- найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

- назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

- за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

- мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

- резолютивну частину із зазначенням:

- прийнятого виконавцем рішення;

- строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.38 Закону, виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що постанова про повернення виконавчого документу до суду ВП № 53982490 від 16.06.2017 року винесена державним виконавцем відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року № 1404-VIII та положень Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802, із врахуванням всіх обовязкових вимог, зазначених у пункті 7 розділу І вказаної Інструкції.

Крім того, винесенням вищевказаної постанови державним виконавцем жодним чином не порушені вимоги пунктів 1, 3-6 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», що не являє собою перешкоду у вільному розпорядженні матеріальними і процесуальними правами сторонам виконавчого провадження, насамперед боржнику.

Також, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно із ч.ч. 3-4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем була винесена саме постанова про повернення виконавчого документу до суду, а не стягувачу, а саме тому державним виконавцем не було зазначено розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно із ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи скаржника.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 57-60, 197, 209-210, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко