АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5716/17 Справа № 183/4693/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

24 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Посунся Н.Є.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивачі звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому з урахуванням уточнень просили:

- вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинок, що знаходиться за адресою: провулок Железняка буд.5 м.Новомосковськ Дніпропетровської області;

- зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у здійсненні права користування жилим будинком, що знаходиться за адресою: провулок Железняка буд.5 м.Новомосковськ Дніпропетровської області;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі по 10000,00 гривень кожній;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 45000,00 гривень та судові витрати в розмірі 4900,00 грн.

Позов, обґрунтовано тим, що з 05 березня 1999 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

27 травня 2015 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб розірвано.

11 червня 1999 року від шлюбу в позивача-1 та відповідача-1 народилась донька ОСОБА_3

З 1999 року сім`я ОСОБА_2 з ОСОБА_4 разом із донькою проживала в будинку, належному батькові відповідача-1 - ОСОБА_5 за адресою: провулок Железняка буд.5 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області однією сім єю, вели спільне господарство. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 під час спільного проживання були зареєстровані в будинку, належному відповідачу-2, свого власного житла на праві власності не мали.

З 2010 по 2014 рік ОСОБА_4 ніде не працював, а ОСОБА_2 була працевлаштована. Під час спільного проживання у сторін почали виникати конфлікти.

В вересні 2014 року стосунки з відповідачем-1 у позивача-1 зіпсувалися.

17 листопада 2014 року, увечері, під час перебування позивача-1 на роботі, їй зателефонував відповідач-1 і під час розмови між ними сталася сварка.

18 листопада 2014 року, повернувшись з роботи позивач-1 не змогла потрапити в будинок, бо ОСОБА_4 за домовленістю та згодою з ОСОБА_5 змінив замки на вхідних дверях будинку та воротах на територію домоволодіння. Також, від доньки - ОСОБА_7 їй стало відомо, що остання, захищаючи її також посварилася з ОСОБА_4, після чого той вигнав її з дому, викинувши слідом її одяг.

20 листопада 2014 року, позивачі прийшли до будинку за адресою: провулок Железняка буд.5 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, намагаючись вселитися та поговорити з ОСОБА_4 Але на їх виклики ніхто не відповідав, ворота були закручені дротом. Від сусідки відповідачів - ОСОБА_8 позивачі дізналися, що бачили ОСОБА_4 в будинку під час їх намагання потрапити до місця проживання. Після тривалих намагань позивачів зайти в будинок вийшов ОСОБА_4 та почав погрожувати позивачам та в будинок не впустив, що змусило позивачів залишити намагання потрапити до будинку.

В наступному, у грудня 2014 року, 25 березня 2015 року, в травні 2015 року та 02 червня 2015 року позивачі ще декілька разів намагалися вселитися, приїжджаючи до будинку, однак відповідачі-1, -2 бачили позивачів, однак у двір та будинок не впустили, чим позбавили позивачів права користуватися житлом, та особистими речами, предметами побуту, особистими речами, одягом, та іншими предметами, що залишились в будинку через відсутність доступу до домоволодіння. Внаслідок означених дій позивачі змушені були орендувати квартиру в АДРЕСА_1, де проживають по день звернення з позовом.

Позивач-1 зазначає, що щомісяця сплачує за оренду квартири 1500 гривень, що спричиняє їй пряму матеріальну шкоду. За час відмови в допуску позивачів до будинку за місцем їх реєстрації позивачем сплачено в якості орендної плати за ви наймання житла 45000,00 грн., які остання вважає матеріальною шкодою, завданою їй діями відповідачів. Крім того вказує, що діями відповідачів їй також спричинена й моральна шкода, яка полягає у вимушеному, незапланованому, та непередбачуваному пошуку іншого житла, в додаткових зусиллях на організацію свого життя, побуту, необхідності шукати додаткові кошти на оплату оренди житла, хвилюванні та невизначеності через можливість припинення оренди, незручностях, що полягають у вимушеній зміні всього укладу життя, пов`язаним із зміною місця проживання в іншому місті, у втраті та ускладненні всіх соціальних зв`язків, неможливості користуватися власним майном, та майном що знаходиться у сумісній власності, у хвилюваннях, які спричиняли відповідачі кожного разу відмовляючи у вселенні та тривалості неправомірних дій відповідачів, неможливості усвідомити, чи будуть такі дії припинені. Унеможливленні планування свого подальшого життя.

Вказує, що означене викликає хвилювання та моральні страждання позивачів за умови, що ОСОБА_2 не працює, а ОСОБА_7 є неповнолітньою, навчається на стаціонарі. Розмір моральної шкоди оцінюють у розмірі по 10 000 гривень кожній.

В уточнених позовних вимогах зазначали, що ОСОБА_6 28 березня 2017 року надала суду документи про те, що є власником будинку що знаходиться за адресою: провулок Железняка буд.5 м. Новомосковськ Дніпропетровської області та заперечила проти вселення позивачів в спірний будинок. Не повідомляючи суд про наявність спору та процесу про вселення, ініціювала процес про виселення позивача-1.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року позов задоволено частково.

Усунено ОСОБА_2, ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим приміщенням житловим будинком № 5, загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташованим по провулку Залізняка Максима, м. Новомосковськ Дніпропетровської області шляхом вселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вказаний житловий будинок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

В решті позову відмолено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 367,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 367,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 367,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн.. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн.. 20 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

19.07.2017 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Згідно до п. 3 Постанови Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У відповідності зі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до вимог ст. 316, 317, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Однак, в порушення зазначених вище вимог процесуального закону та клопочучи про вжиття заходів забезпечення позову, заявник не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову, не надав належних доказів того, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Також, в ході судового розгляду, в порядку ст. 60 ЦПК України суду не було надано достатніх доказів у підтвердження намірів відповідача щодо відчуження майна, яке перебуває у його власності. Не надано доказів того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, на час звернення до суду із зазначеним клопотанням перебуває у власності саме відповідача, із зазначенням його вартості.

Враховуючи вищевикладене, вважаю що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити

Керуючись ст.ст.209,151-153 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_9