Справа № 236/1847/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сердюк Н.В.,

за участю секретаря Снігирьової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман за участю заявника ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2 цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

26.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті матері ОСОБА_3.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав повністю, просив її задовольнити та суду показав, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється його матір'ю, яка була зареєстрована та постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території Україні. 23.05.2017 року в присутності заявника ОСОБА_3 померла у своїй квартирі в м.Донецьку, про що органами на тимчасово окупованій території України видано лікарське свідоцтво про смерть № 132 форми № 106/у від 24.05.2017 року та свідоцтво про смерть ДНР № 067009 від 24.05.2017 року. Поховання ОСОБА_3 проведено 24.05.2017 року на кладовищі «Південне» в Ленініському районі м. Донецька.

ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, де перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. За місцем проживання заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті матері, проте отримав відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів.

Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту спадкових прав та отримання соціальних пільг вимушений звернутися до суду задля встановлення факту смерті ОСОБА_3.

Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду(а.с.22).

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що ОСОБА_3, народилася 10 січня 1934 року в м.Донецьк, громадянка України, являється матір'ю заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВЕ № 870870, виданого 25.02.2003 року Ленінським РВ УМВС України в м.Донецьк (а.с.7), копією свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 серії І-НО № 745800 від 20.06.2017р. виданого Лиманським міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області (а.с.8).

ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна(а.с.7).

23.05.2017 року перебуваючи вдома ОСОБА_3 померла. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтві про смерть № 132 форми № 106/у від 24.05.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України (а.с.9).

Заявник ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, де зареєстрований як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, тому звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_3, однак реєстраційний орган своїм рішенням № 1109/15.37-94 від 13.06.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством(а.с.11).

Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. ОСОБА_4 набув чинності 21 лютого 2016 року (з дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34).

Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно являється матір'ю заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.5-7,8).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 132 форми № 106/у від 24.05.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України ОСОБА_3 померла 23.05.2017 року в м. Донецьк у віці 83 років (а.с.9).

Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_2, яка була присутня під час смерті та поховання матері заявника ОСОБА_3, а також фотокартками місця поховання померлої з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлої, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.14,15). Тобто відомості про смерть ОСОБА_3 в м. Донецьк, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 132 форми № 106/у від 24.05.2017 року та свідоцтві про смерть ДНР №067009 від 24.05.2017 року, виданими органами на тимчасово окупованій території України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На звернення ОСОБА_1 до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті ОСОБА_3 було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане ним свідоцтво про смерть від 24.05.2017 року, видане органом на тимчасово окупованій території України, не породжує правових наслідків (а.с.12).

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецька тимчасово призупинено.

Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків (а.с.11). Проте факт смерті ОСОБА_3 саме 23.05.2017 року в м. Донецьк, та поховання на кладовищі в м.Донецьк, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м.Донецьк віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України.

Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого прийняття спадщини, соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_3.

Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Враховуючи викладене,керуючись ст.15-16 ЦК України, ст. 10-11,14,60-61,212-215, 256-259,367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити повністю.

Встановити факт смерті 23 травня 2017 року у м. Донецьк, Україна, у віці 83 років громадянки України ОСОБА_3, яка народилася 10 січня 1934 року в м. Донецьку.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -