Справа № 340/134/17
Провадження № 22-ц/779/935/2017
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4П, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007 в розмірі 23410,56 дол. США та судових витрат (а.с. 1-3).

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу терміну для усунення недоліків: не зазначено ціну позову в грошовій одиниці України, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав звільнення від доказування, не повно викладено обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги (а.с. 6-8).

На виконання вищевказаної ухвали позивачем подано до суду клопотання з Довідкою НБУ щодо офіційного курсу гривні станом на 06.03.2017 та додатками до позовної заяви (а.с. 12-14).

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 9523,15 грн повернути позивачу.

ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 акціонерного товариства «Альфа-Банк» оскаржив указану ухвалу в апеляційному порядку, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що на виконання ухвали суду від 16.03.2017 позивач надіслав Довідку НБУ, актуальну на день сплати судового збору 06.03.2017 та додатки до позовної заяви завірені належним чином. Позивач з посиланням на позицію Верховного суду України у справі № 6-190цс15, ст. 1054, 533 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 вказав, що стягнення заборгованості у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягнення заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Враховуючи наведе, апелянт вважає, що позивач не повинен зазначати у позовній заяві ціну позову у національній валюті та надавати розрахунок заборгованості у національній валюті. Крім того, позивач звертає увагу, що посилання суду на те, що ціна позову не враховує рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013, яким частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» не відповідає дійсності, фактично виконавчий документ не перебуває на виконанні, оскільки предмет іпотеки підпадає під мораторій, а тому судове рішення не виконано. Таким чином, наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Альфа-Банк» не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення.

Просить скасувати ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року та повернути матеріали до суду першої інстанції для вирішення належним чином питання про відкриття провадження.

У судове засідання сторони не зявились, про причини суд не повідомили. У справі достатньо даних про права та обовязки сторін щодо предмету судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких мотивів.

Стаття 1 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 4 цього ж Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви разом із доданими до неї документами суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки визначені ухвалою від 16.03.2017, а саме: не зазначено ціну позову в національній валюті України та не уточнено позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в національній валюті, позивачем викладені неповно позовні вимоги без врахування рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 та виконавчого напису від 08.10.2016, відповідно до яких із ОСОБА_4 вже стягувалась заборгованість за кредитним договором.

Із такими висновками погодитись не можна.

Щодо уточнення позовних вимог.

При вирішенні даного питання належить ураховувати положення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини щодо права на справедливий суд та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), згідно з якою сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У правій позиції Верховного Суду України, даній у справі № 6-1680цс від 10.02.2016 зазначено, що якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Наявність у ПАТ «Альфа-Банк» індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України судом не з`ясовувалась.

Щодо судового збору. На виконання ухвали позивачем було надано довідку з сайту НБУ щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на день сплати судового збору 06.03.2017 (а.с. 12). На підставі довідки суд першої інстанції міг самостійно перевірити правильність сплати судового збору.

Щодо врахування рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 та виконавчого напису від 08.10.2016 при стягненні заборгованості з відповідача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору не припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що питання повернення позовної заяви позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Альфа-Банк» у даній справі судом вирішено всупереч нормам процесуального права, що, відповідно до ст. 311 ЦПК України, є підставою для скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312, 313-315, 317, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року скасувати і передати питання про відкриття провадження для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6