АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1559/2010 Номер провадження 22-ц/786/1287/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2010 року по справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2010 року позов Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» 47859,11 грн. заборгованості за кредитним договором, судові витрати в розмірі 598,59 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, предявлених до неї як до поручителя.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 15.01.2008 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 16, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 14000 грн. строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення 15.01.2010 року, під 0,15% щоденно на залишок суми кредиту.

Складовою частиною кредитного договору є графік погашення кредиту (додаток №1 до договору), відповідно до якого здійснюється погашення кредиту.

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором, 15.01.2008 року між кредитною спілкою та ОСОБА_6, ОСОБА_2 укладено договори поруки № 33 та № 34 відповідно, якими визначено солідарну відповідальність поручителів та боржника.

В звязку з невиконанням умов кредитного договору, кредитною спілкою було направлено боржнику та поручителям повідомлення про наявність поточної заборгованості одночасно з вимогою про її погашення в строк до 01.12.2008 року - боржнику та до 06.12.2008 року - поручителям.

Вказані повідомлення були залишені без відповідного реагування.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 16.03.2010 року становить 47859,11 грн, та складається з заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 12523,67 грн. і відсотків за користування кредитом в сумі 35335,44 грн., яку кредитна спілка просила стягнути солідарно як з позичальника, так і поручителів згідно до положень ст. 554 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд встановив порушення позичальником умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів як солідарних боржників у відповідності до вимог статей 553- 554 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним рішенням з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитним договором передбачено строк виконання основного зобовязання - строк повного погашення кредиту 15.01.2010 року.

Пунктом 6.5 кредитного договору сторони визначили, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов договору. В свою чергу позичальник згідно п. 5.5. зобовязаний достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. Кошти мають бути повернуті протягом 10 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору, кредитна спілка направила останньому повідомлення № 500 від 03.12.2008 року про розірвання в односторонньому порядку кредитного договору, з вимогою про дострокове погашення заборгованості в повному обсязі, з врахуванням додаткових відсотків відповідно до п.п. 5.5., 6.5. 6.2. кредитного договору, зазначивши при цьому кінцевий строк дострокового повернення коштів - до 06.12.2008 року.

Разом з цим, викладені у пункті 4.1. умови договору поруки щодо його дії до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань не відповідають положенням частини 1 ст. 251 та частини 1 ст. 252 ЦК України, а отже не може в розумінні зазначених статей розглядатись як строк припинення дії поруки, що, в свою чергу, свідчить про не встановлення в умовах договору поруки відповідного календарного строку припинення його дії.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що право на звернення до суду у кредитної спілки з позовом до поручителів виникло протягом шести місяців з часу зміни строку виконання основного зобовязання, тобто з 07.12.2008 року.

Між тим, з позовом про стягнення з позичальника та поручителів як солідарних боржників кредитна спілка звернулась в травні 2010 року.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги поручителю (шляхом предявлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у звязку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі за № 6-155цс13, від 10.09.2014р. № 6-28цс14, від 17.09.2014р. № 6-53цс14, від 17.09.2014р. № 6-125цс14, від 24.09.2014р. №6-106цс14, які у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом, кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання і зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців, проте звернувся до суду майже через 1 рік після сплину 6 місячного строку.

Встановлені колегією суддів обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2

Судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, підлягають стягненню з кредитної спілки на її користь у відповідності до положень ст. 88 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2010 року в частині задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договоромскасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Кредитної спілки «Полтава і полтавці» на користь ОСОБА_2 658,46 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1