АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про зобов'язання вчинити дії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» (надалі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») та просив, з урахуванням доповнень, виплатити пенсійний банківський вклад з пенсійного рахунку № НОМЕР_1 та нараховані на пенсійний банківський вклад проценти станом на дату прийняття рішення суду.

Зазначав, що 07 липня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір №624/005 банківського вкладу, відповідно до умов якого учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулюють загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Між тим, відповідач в порушення умов договору вказаний вклад не виплатив, а на заяву про необхідність виплати банківського вкладу від 24 лютого 2016 року відповідь не надав, у зв'язку з чим позивач звернувся в суд із вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у задоволенні позовувідмовлено.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, позивач, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 07 липня 2009 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк» (надалі - ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», укладено договір № 624/005 банківського вкладу (а.с.3).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» викрив ОСОБА_1. пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_1, а також рахунок для нарахування процентів № НОМЕР_2.

Згідно із п. 1.2 договору та розділу договору «Визначення термінів», ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», як вкладник, зобов'язувався нараховувати щомісячно пенсійні внески та перераховувати їх на пенсійний депозитний рахунок ОСОБА_1 для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.2 Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», затвердженого рішенням Правління банку від 07 липня 2009 року та умов розділу визначення термінів, п. 5.1, 5.2 договору, відповідач є вкладником коштів й самостійно за рахунок своїх особистих коштів нарахував пенсійні внески позивачу і перерахував їх на його депозитний рахунок (а.с.109).

Згідно п. 6.1 договору, учасник (ОСОБА_1.) має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулюють загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстави для отримання пенсійного заощадження та отримання від учасника письмової заяви (п.6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, підставами для отримання пенсійних заощаджень у інших випадках є:

- визнання учасника інвалідом;

- медично підтверджений критичний стан здоров'я учасника (онкозахворювання, інсульт тощо);

- виїзд учасника на постійне проживання за межі України;

- смерть учасника.

У п. 11.1 розділу 11 заключних положень договору сторони погодили, що у першу чергу керуються умовами договору, а з усіх питань, що не врегульовані цим договором керуються нормами Положення та чинним законодавством України.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з відсутності підстав, остільки позивачем не досягнуто пенсійний вік - 60 років.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний ІндустріальнийБанк», затвердженого рішенням Правління ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», Протокол від 07 липня 2009 року, пенсійним депозитним рахунком є вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком учаснику для зарахування та накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії, відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Пенсійний депозитний рахунок відкривається тільки у національній валюті України.

Вкладником, відповідно до вказаного Положення, є відповідач, який перераховує грошові кошти (пенсійні внески) на користь Учасника для забезпечення недержавної пенсії.

Пенсійні внески - це грошові кошти Вкладника, розмір яких Вкладник визначає/обраховує самостійно з урахуванням своєї фінансової платоспроможності та обмежень, встановлених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок з доходів фізичних осіб», іншими законами України та які перераховуються банком на пенсійні депозитні рахунки Учасників.

Накопичення пенсійних внесків та виплата недержавної пенсії здійснюється відповідно до Договору, що укладається учасником з банком (п. 3.1.1. Положення).

Строк дії договору у відповідності до п. 3.1.2. Положення, визначається в залежності від віку працівника, з яким укладається договір. Якщо договір укладається з працівником, який не досяг пенсійного віку, в такому випадку договір діє до досягнення працівником пенсійного віку, що дає право на отримання державної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 4.1. Положення, підставою для виплати пенсійних внесків за недержавним пенсійним забезпеченням, зокрема, є закінчення терміну дії Договору; досягнення Учасником недержавного пенсійного забезпечення віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Для отримання одноразової грошової пенсійної виплати при досягненні учасником пенсійного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», до операційного управління банку учасник особисто подає заяву, пред'являє оригінал паспорта громадянами України та оригінал ідентифікаційного номера (п. 4.2.2. Положення).

При цьому, правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності визначені Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Вказаним Законом, зокрема, визначено, що система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат

Суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення, зокрема, є банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків; вкладники пенсійних депозитних рахунків; учасники недержавного пенсійного забезпечення (ч. 2 ст. 2 Закону).

Статтею 61 Закону визначено підстави для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами, однією із яких є досягнення учасником фонду пенсійного віку, визначеного відповідно до цього Закону.

Частиною другою вказаної статті визначено, що пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заявою учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встановлює обов'язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян.

Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути меншим від пенсійного віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, але не більш як на 10 років, якщо інше не визначено законом. Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути більшим від пенсійного віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У заяві учасника фонду, де визначається дата настання його пенсійного віку з дотриманням обмежень, встановлених цією частиною, учасник фонду зобов'язаний зазначити вид обраної ним пенсійної виплати. Заява подається адміністратору пенсійного фонду не пізніше ніж за два місяці до настання пенсійного віку, визначеного учасником фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа, яка відповідно до закону є учасником накопичувальної системи пенсійного страхування, має право на отримання довічної пенсії або одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або на індивідуальному пенсійному рахунку у відповідному недержавному пенсійному фонді - суб'єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення, за умови досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а в разі відстрочення часу призначення пенсії за віком відповідно до цього Закону у період після досягнення такого віку - з дня закінчення строку відстрочення дати призначення пенсії за віком у солідарній системі.

Згідно положень ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що положення ч. 1 ст. 26, п. 1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не мають відношення до недержавного пенсійного забезпечення, яке має місце в даному випадку, а тому районним судом невірно витлумачено норми чинного законодавства, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правового обґрунтування до задоволення заявленого позову.

Надані позивачем докази не підтверджують тієї обставини, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсійного банківського вкладу по договору № 624/005 банківського вкладу від 07 липня 2009 року були неправомірними, оскільки як договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачений чіткий порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, а позивачем в свою чергу не доведено тієї обставини, що останній виконав вказані умови і при цьому банк, в порушення умов договору не здійснив відповідних виплат.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/3690/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9916/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.