СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4505/15-ц
пр. № 2/759/1454/17
27 квітня 2017 року м.Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Ю.В.
за участю секретаря - Самчик І.М.
представника позивача - ОСОБА_2
представника третьої особи - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «Київгаз», Державна архітектурно - будівельна інспекція України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва,
Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «Київгаз», Державна архітектурно - будівельна інспекція України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва та просить зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні 1/8 частиною земельної ділянки та 1/8 частиною житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення за її рахунок самочинно збудованої прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, позначеної у Технічному паспорті на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1, виготовленому ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» станом на 08.12.2014 р., інвентаризаційна справа № ЖБ-0890, на схематичному плані земельної ділянки як прибудова літер "а8", на Плані будинку - приміщення 2-6 площею забудови 5.9 кв.м., рік побудови - 2014, фундамент - бетон, стіни - піноблок, покрівля -металева, перекриття - дерево, підлога - цементна.
Посилається на ті обставини, що відповідач в порушення дозволів здійснила прибудову, яка може спричинити аварійну ситуацію, що підтверджено листом ПАТ «Київгаз», яка в випадку витоку газу може привести до повного руйнування будівлі, чим порушено його право на безпечне користування своєю часткою нерухомого майна в розмірі 1/8, яка йому належить на праві приватної власності, крім того експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Позивач не має можливості користуватись газопроводом. Самовільне будівництво було здійснено без його згоди, як співвласника, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, позов просила задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази, поважність причин неявки відповідача, або представника - не встановлено (том№1, а.с. 28, 55, 67, 90, 105, 109-11, том№2, а.с.29-48, 55-68, 75-83).
Представник третьої особи ПАТ «Київгаз» в судовому засіданні зазначила, що дійсно при періодичному обслуговуванні газопроводів 10.10.2014 року було виявлено будівництво-прибудови до будинку, внаслідок якого, газопровід, який проходить по фасаду будинку, опинився під дахом прибудови. Таким чином, доступ для обслуговування дільниці газопроводу відсутній. Повідомила, що тоді ж, ОСОБА_5 видано попередження про необхідність ліквідації порушень нормативних вимог по відношенню до газопроводу 10.14.2014 року. В подальшому, ПАТ «Київгаз» заходів не застосовував.
Інші треті особи в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про причини неявки не повідомили (том№1, а.с. 90, 105, 109-11, том№2, а.с.29-48, 55-68, 75-83).
Представник Державної архітектурно - будівельної інспекції України подав письмові пояснення про те, що перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на території міста Києва на об'єктах будівництва, віднесених до І, ІІ, ІІІ та IV категорій складності віднесено до сфери відання Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (том №2, а.с.85).
Представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради, подав письмові пояснення про те, що Департамент не видавав та не реєстрував документів дозвільного характеру, які дають право виконувати будівельні роботи і не засвідчують прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт та не проводив перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою:АДРЕСА_1 (том №2, а.с.86-87).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані докази, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)
Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України)
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_4, є власником: 1/8 частини земельної ділянки, загальною площею 0, 0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1, згідно з Договором дарування 1/8 частини земельної ділянки, посвідченим 24.09.2013 р. Бригідою В.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2131; 1/8 частини житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Договору дарування 1/8 частини жилого будинку, посвідченим 24.09.2013 р. Бригідою В.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2127. Право власності на 1/8 частину земельної ділянки підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 9871385, дата, час формування 24.09.2013 р. 13:28:00 і на частину будинку - Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, індексний номер витягу 9866220 (том №1, а.с.8-12).
Позивач стверджує, що одним із співвласників цього будинку, що має у власності 1/4 його частину, є ОСОБА_5.
14.10.2014 р. позивач звернувся із заявою до ПАТ «Київгаз» та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві з вимогою вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку відповідача. Листом від 24.10.2014 р. № 2771/14 ПАТ «Київгаз» повідомив, що 10 жовтня 2014 току за адресою АДРЕСА_1 було виявлено будівництво споруди-прибудови до будинку. Внаслідок такого будівництва газопровід, який проходить по фасаду будинку, опинився під дахом прибудови. Таким чином, доступ для обслуговування дільниці газопроводу відсутній. Відповідно до правил безпеки систем газопостачання України газопроводи, які експлуатуються, повинні бути під систематичним наглядом, підлягати перевіркам технічного стану, поточним та капітальним ремонтам. Власнику кв. № 2 гр. ОСОБА_5 працівниками філії експлуатації газопроводів №1 ПАТ «КИЇВГАЗ» було видано Попередження про необхідність ліквідації порушень нормативних вимог по відношенню до газопроводу від 14.10.2014р. 17 жовтня 2014 р. представники ФЕГМ № 1 повторно провели обстеження газопроводу по вище вказаній адресі. Громадянці ОСОБА_5 повторно наголошено про необхідність надання доступу для обслуговування газопроводу шляхом звільнення від забудови або замовлення перекладання газопроводу (том №1, а.с. 14).
На заяву позивача листом від 13.11.2014 № 7126-10/1311/10 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві повідомив, що доступ до квартири під час виїзду на місце був відсутній, в зв'язку з чим на адресу власника направлено запрошення щодо прибуття до Департаменту з необхідними для проведення перевірки документами (том №1, а.с. 15).
Згідно з договором дарування 1/8 частини земельної ділянки від 24.09.2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_4 уклали договір, за яким Дарувальник, подарував, а обдаровуваний прийняв в дар 1/8 частину земельної ділянки загальною площею 0,0800 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том №1, а.с. 8).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 1/8 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том №1, а.с. 9).
Відповідно до договору дарування від 24.09.2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_4 уклали договір, за яким: Дарувальник подарував, а Обдаровуваний прийняв в дар 1/8 частину житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (том №1, а.с. 10-11).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/8 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том №1, а.с. 12).
Згідно довідки Форми-3 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_11 (том №1, а.с. 38).
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ОСОБА_11 на підставі рішень Київської міської ради від 30.09.2004 року та 16.03.2006 року є власником земельної ділянки площею 0,0800 га, що розташована на АДРЕСА_1 (том №1, а.с. 39).
Відповідно до акту технічного обстеження від 17 жовтня 2014 року газової мережі за адресою: АДРЕСА_1, виявлено забудований зовнішній газопровід низького тиску прибудовою, а саме: закрито ділянку газопроводу довжиною 3,5 м дахом з металопрофілю (том №1, а.с. 86).
Згідно з технічним паспортом на 1/8 частину житлового будинку, що належить ОСОБА_4, самочинне будівництво, позначене на схематичному плані земельної ділянки як прибудова літер «а 5» - 11,0 м.кв., прибудова літер «а 6» - 21,4 м.кв., прибудова літер «а 7» - 6,4 м.кв., прибудова літер «а 8» - 8,5 м.кв. Вказані позначки датовані 08.12.2014 року (том №1, а.с. 15).
При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VIдозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо (п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року).
Замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (ч. 1 та ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власність зобов»язує.
Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене майно - нерухоме майно, якщо воно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до п.9.1.2 "Правила забудови м. Києва" - експлуатація та використання об"єктів, не завершених будівництвом і не прийнятих в експлуатацію, забороняється.
Згідно ч.3 ст.375 ЦК України право власника (користувача) земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно ч.7 ст.376 ЦК України - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року передбачено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-180 цс14).
Згідно п.22 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Пунктом 24 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомоїстатті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Враховуючи те, що позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення, проте позивачем не зазначено особу, яка здійснила самочинне будівництво вказаних приміщень та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження цього.
Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи те, що не встановлено особу, яка здійснила будівництво прибудова літер «а 8» - 8,5 м.кв, будинку за адресою: АДРЕСА_1, відсутні достовірні дані щодо власника прибудови на момент розгляду справи, відповідні клопотання на стадії судового розгляду не заявлялись, відсутня інформація щодо поточного стану будівлі, відсутня інформація як щодо виконання/невиконання попередження про необхідність ліквідації порушень нормативних вимог по відношенню до газопроводу, видане ПАТ «Київгаз» ще 17.10.2014 року, так само відсутня інформація щодо подальших дій ПАТ «Київгаз» та інших відповідальних органів на можливі порушення, відсутня інформація щодо можливості/неможливості перебудови приміщення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 361, 376, 391 ЦК України; ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 174, 179, 208, 209,212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 120 Земельного кодексу України, п. 4, 5, 17, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «Київгаз», Державна архітектурно - будівельна інспекція України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва - відмовити.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Святошинського районного суду м. Києва про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Войтенко