У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 11 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоКоротуна В.М., суддів: за участю третьої особи адвоката Завгородньої І.М., Мазур Л.М., ОСОБА_4., Кобилецького В.В., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Квартирно-експлуатаційного відділу в м. Чернівці, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ОСОБА_11 про визнання права користування житловим приміщенням, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Квартирно-експлуатаційного відділу в м. Чернівці на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 2009 року вона разом з дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1, в якій також мешкає її колишній чоловік ОСОБА_4 Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2009 року визнано за квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці право власності на самочинно перебудоване приміщення за вказаною адресою з нежитлового приміщення медичної частини під трикімнатний жилий будинок, дозвіл на реконструкцію якого надано на підставі рішення Чернівецької міської ради від 14 вересня 2006 року № 370/9. У 2013 році вона звернулася до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці із заявою про надання дозволу на реєстрацію її та дітей постійного місця проживання за вказаною адресою, однак їй було відмовлено, у зв'язку з чим просила суд визнати за нею та неповнолітніми дітьми право користування спірним жилим приміщенням. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 право користування квартирою АДРЕСА_1. У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У касаційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ в м. Чернівці просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, третю особу та адвоката, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2009 року визнано за квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці право власності на самочинно перебудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Вказаним судовим рішенням встановлено, що житловою комісією Чернівецького гарнізону 12 лютого 2009 переобладнане приміщення квартири № 1 закріплене за сім'єю ОСОБА_4 Оскаржуваним судовим рішенням встановлено, що сторони та їх малолітні діти зареєстровані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3, однак оскільки житлових приміщень у гуртожитку їм не виділялось, вони фактично з початку 2009 року по даний час проживають у квартирі АДРЕСА_2, яка стала придатна для проживання в результаті спільної праці та спільні кошти. Згідно зі ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового Кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності КЕВ м. Чернівці, форма власності державна. Згідно ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. За змістом ст. 64 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду (здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який складається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 зазначив, що 06 жовтня 2015 року квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці видано ордер № 32 на вселення в кімнату АДРЕСА_1 на чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 Вказував, що вказане житло знаходиться на балансі КЕВ і є службовим, а тому колишні члени сім'ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу відповідно до п. 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом № 737 від 30 листопада 2011 року, підлягають виселенню. Відповідно до ст. 121 ЖК УРСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно зі ст. 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Відповідно до ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. За змістом ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував, не встановив статус спірного житлового приміщення та у зв'язку з цим, які правовідносини виникли між сторонами, не перевірив наявність у позивача іншого житла з огляду на відмітку в паспорті (а. с. 61 зворот.), а також якими доказами підтверджено відкриття на ім'я позивача особових рахунки на оплату за водопостачання та каналізацію, електричну енергію та газопостачання, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, що залишилось поза увагою апеляційного суду при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційні скарги ОСОБА_4 та Квартирно-експлуатаційного відділу в м. Чернівці задовольнити частково. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий: В.М. Коротун Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович О.В. Попович