Справа № 315/1270/17
Номер провадження № 2/315/451/17
У х в а л а

про залишення позову без руху

31 жовтня 2017 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Телегуз С.М., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим кодексом.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме:

В позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно інформаційного листа № 24-150 /0/4-13 від 28.01.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" в частині 6 зазначено, що позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Це призводить до помилки у правовідносинах, і до договірних правовідносин застосовуються правовідносини набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Посилаючись у позові на володіння майном протягом 10 років, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Тому позивачеві необхідно визначитися з характером виниклих правовідносин із заявленими позовними вимогами.

Також, у пункті 13 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року судам розяснено, що відповідачем у справах за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно доданої до позову інформаційної довідки КП «Імпульс» від 21.08.2017року, станом на 31.12.2012 року власником спірного житлового будинку є ТОВ «Колос 2000», однак його навіть не залучено до участі в справі.

Разом з цим позивачем заявлено позов до відповідача ОСОБА_2 міської ради, посилаючись на договір прийому-передачі житлового будинку у власність ОСОБА_2 міської ради від 27.03.200 року. Однак, наданий позивачем договір не являється правовстановлюючим документом, оскільки він не пройшов державну реєстрацію, а відтак ОСОБА_2 міська рада не набула права власності на житловий будинок.

Крім того, відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, позивач не зазначив яким чином відповідач у справі - ОСОБА_2 міська рада, порушив, не визнав або оспорив його права, свободи чи інтереси, яким чином його дії чи бездіяльність унеможливили в повній мірі реалізувати свої права.

Порушене позивачем у позовній заяві питання про визнання за нею права власності на нерухоме майно не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_3 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119,120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Враховуючи наведені обставини та вимоги процесуального законодавства, суддя вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді протягом п'яти днів з часу отримання копії ухвали, попередивши, що у випадку невиконання зазначених в ухвалі судді вимог позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст. ст. 119, 121, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3