Номер провадження: 22-ц/785/7611/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевко П.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року про відмову у забезпеченні позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1», Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс», ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів факторингу та договорів про відступлення прав за іпотечними договорами та договором поруки,

ВСТАНОВИЛА:

07 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс», ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів факторингу та договорів про відступлення прав за іпотечними договорами та договором поруки (а.в.м. 1-14).

Одночасно, представником позивача ОСОБА_6 подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення першого поверху № 4а-Н, загальною площею 70,2 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, Фонтанська дорога, буд.49/1 (а.в.м. 35-37).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у справі (а.в.м. 43)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.в.м. 44-45).

Не погоджуючись вказаною ухвалою 04 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Зокрема апелянт зазначив, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права. Так, апелянт зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Обґрунтовуючи свої доводи апелянт посилався на те, що ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_6» без його відома продали право вимоги за кредитним договором №010/15-54/07-414 від 06 серпня 2007 року та іпотечним договором від 06 серпня 2007 року (укладеного на в якості забезпечення зобовязання за кредитним договором). В подальшому, як зазначає апелянт, він отримав від приватного нотаріуса ОСОБА_2 вимогу про повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором ОСОБА_5, якщо заборгованість не буде повернута, то ОСОБА_5 зареєструє на себе заставне майно шляхом застереження в іпотечному договорі. Крім цього, апелянт зазначив, що право власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 49/1 належить його дружині. При цьому апелянт вважає за необхідне відмітити, що вказані приміщення набуті у власність в період перебування у зареєстрованому шлюбі, в звязку з чим є очевидним, що частка вказаного нежитлового приміщення також належить апелянту на праві спільної сумісної власності подружжя. Тому апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.в.м. 50-58).

Представники апелянта просили задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_6» проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Інші учасники в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які зявились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення за поданою заявою про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів позову ніяким чином не забезпечить виконання рішення суду, оскільки рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача не передбачає виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначив, що вимоги щодо визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, позивачем не заявлено, а отже від вирішення питання щодо визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними не залежить питання щодо відчуження зазначеного нежитлового приміщення. Тому суд першої інстанції вирішив відмовити в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 06 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ (ПАТ) «ОСОБА_4 ОСОБА_6» було укладено кредитний договір №010/15-54/07-414 (а.в.м.20-21, 22-29). Цього ж дня між ВАТ (ПАТ)«ОСОБА_4 ОСОБА_6» та ОСОБА_7 в якості забезпечення вимог ВАТ (ПАТ)«ОСОБА_4 ОСОБА_6» за кредитним договором №010/15-54/07-414 від 06 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки зареєстрований в реєстрі під номером 3921, предметом якого є нерухоме майно - нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 49/1, приміщення 4а-Н та в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 70,2 кв.м., які належать ОСОБА_7 на праві власності (а.с. 30).

Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 10 липня 2017 року, 26 червня 2017 року між ПАТ«ОСОБА_4 ОСОБА_6» та ПАТ «Комерційний ОСОБА_8» було укладено Договір відступлення прав за договором іпотеки за реєстровим № 3921 від 06 серпня 2017 року. Крім цього, 26 червня 2017 року між ПАТ «Комерційний ОСОБА_8» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» теж було укладено Договір відступлення прав за вказаним договором іпотеки. Цього ж дня між ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» та фізичною особою ОСОБА_5 було укладено Договір відступлення прав за договором іпотеки за реєстровим № 3921 від 06 серпня 2017 року. Своєю заявою ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3, що він прострочив виконання зобовязань за кредитним договором №010/15-54/07-414 від 06 серпня 2007 року, а тому вимагає протягом 30 календарних днів з дати направлення вимоги достроково погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 118470,00 доларів США. Разом з тим, ОСОБА_3 вказаною заявою було повідомлено, що у тому разі, якщо в строк, визначений у даній вимозі, заборгованість за кредитним договором не буде погашена у повному обсязі, то ОСОБА_5 ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме: нежилі приміщення, що розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 49/1, приміщення 4а-Н шляхом продажу третім особам або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 37,38 ЗУ «Про іпотеку» (а.в.м. 38).

Не погоджуючись з вище вказаними договорами, ОСОБА_3 діючи самостійно 07 серпня 2017 року звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними договорів факторингу та договорів про відступлення прав за іпотечними договорами та договором поруки (а.в.м. 1-14). Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_6 було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення першого поверху № 4а-Н, загальною площею 70,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд.49/1. В обґрунтування заявник зазначив, що в звязку з незаконними та недобросовісними діями відповідачів є всі підстави вважати, що дізнавшись про наявність цього спору в суді та отримавши позовні матеріали вони будуть намагатися провести переоформлення належного нерухомого майна ОСОБА_7 та здійснити його відчуження, що в подальшому може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Інших обґрунтувань заявником надано не було (а.в.м. 35-37). В задоволенні вказаної заяви ухвалою суду першої інстанції від 18 серпня 2017 року було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначається в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову», а саме в п. 4, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи вище наведене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, керуючись нормами діючого цивільного процесуального законодавства прийшов до правильних висновків та відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову. Одночасно з цим, відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до наданої в судовому засіданні інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 на праві приватної власності належало спірне нерухоме майно, частка власності 1/1. Позивачем в рамках даної справи виступає ОСОБА_3, ОСОБА_7 до справи як сторона залучена не була. Жодних відомостей про те, що спірні нежилі приміщення, які знаходяться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 49/1, приміщення 4а-Н є спільною сумісною власністю, набутою в шлюбі позивачем та ОСОБА_7 не повідомлялось та, власне, в заяві про забезпечення позову не вказувалося. Тобто апелянт в суді апеляційної інстанції посилався на обставини, якими не обґрунтовувалась подана заява про забезпечення. Апеляційний суд перевіряє законність процесуального рішення суду на момент його прийняття та з врахуванням обставин заявлених в суді першої інстанції. Тобто, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не були заявлені вимоги про забезпечення позову на підставі вказаних обґрунтувань, то суд правильно відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи наведене, та оскільки з урахуванням заявлених в заяві про забезпечення позову вимог та наданих до неї відомостей, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому колегія суддів приймає рішення про відхилення апеляційної скарги та залишає без змін ухвалу суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

24.10.2017 року м. Одеса