н/п 2/490/2229/2017 Справа № 490/7562/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
18 квітня 2017 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Кваші С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про виселення, -
В С Т А Н О В И В :
31 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви просив слухати справу у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, який надав суду в минулдих судових засіданнях письмові заперечення, в яких просив відмовити у задовленні позоу з огляду на недотримання позивачем процедури попереднього повідомлення про виседення, а аткож на вимоги ЗУ "Про мораторій".
Справа перебувла в провадженні судді Батченка О.В., прийнята до провадження суддею Гуденко О.А. 14.02.2017 року.
Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В забезпечення виконання кредитного договору 11 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_3 зобовязалась повернути у вказані строки кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати позивачу всі можливі збитків, понесені ним в наслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.
В якості забезпечення виконання зобовязань передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2007 року.
Проте свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів відповідач не виконала.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.01.2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.10.2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKN0GК04040017 від 11 квітня 2007 року у сумі 245795 грн. 97 коп., звернувши стягнення на предмет іпотеки за договором від 11 квітня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м - шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також набранням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу з початковою ціною реалізації - 227 250 грн. 00 коп. (двісті двадцять сім тисяч двісті п'ятдесят грн.).

В задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено , так як зазначені особи не були належним чином повідомлені про виселення, у зв'язку з чим позивачем були порушені норми житлового законодавства та положення Закону «Про іпотеку».

За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотекиодночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселеннямешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Саме про таке застосування норм статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР зазначено в постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року (№ 6-455цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2947цс15), 21 грудня 2016 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1997 року по теперішній час.Судові виклики відповідачка також отримує за цією адресою, про реєстрацію та проживання в квартирі інших осіб в матеріалах справи докази відсутні. ОСОБА_2 , колишній чоловік відповідачки, залучено судом за клопотанням її представника , в якості третьої сосби по справі, клопотання прозалученння його в якості співвідповідача по справі позивачем не заявлялося, що позбавляє суд можливості вирішувати питання про його права та обовязки щодо строрін по справі.

Крім того, суд враховує, що 7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України ).

Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Отже, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до статті 217 ЦПК України зупиняє стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляє в позові.

ОСОБА_4 , по даній справі рішення суду про звернення стягнення на майно вже набуло законної сили , позивачем не надано суду жодних доказів того, що воно зверталося до виконання і що існують обєктивні перешкоди до його виконання ( з огляду відсутності рієестрації іпотекодателя за адресою предмета іпотеки) - позов про виселення всіх осіб , що проживають в квартирі, за даних обставин, фактично є зверненням до виконання рішення суду про стягнення предмету іпотеки, що суперечить вищезазначеному Закону.

Отже, взагалі позовні вимоги не є обгрунтованими і доведеними належними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Керуючись ст. 526, 530, 536, 611 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання повного текстурішення суду особами, які не були присутні при його проголошенні.

Суддя О.А. Гуденко