Ухвала іменем україни 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від

29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень просив стягнути з

ВЧ НОМЕР_1 на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі

46 320 грн за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2013 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2012 року його було поновлено на посаді юрисконсульта у ВЧ НОМЕР_1 з 19 липня 2007 року, однак відповідач дане рішення суду не виконав, а тому на підставі ст. ст. 115, 236 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за весь час затримки виконання судового рішення.
11 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВЧ НОМЕР_1 про стягнення на підставі ст. ст. 133-135 КЗПП України середньої заробітної плати за час затримки у видачі трудової книжки, посилаючись на те, що відповідачем при його звільненні не було видано йому трудову книжку.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2016 року об`єднано в одне провадження справи за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки звільнення позивача визнано законним, а трудову книжку останній самостійно забрав під підпис за місяць до звільнення.
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 лютого 2007 року між командиром ВЧ НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_1 дозволялось тимчасово заміщати вакантну посаду військовослужбовця не військовослужбовцем. Допускати до виконання обов`язків за зазначеним переліком посад у порядку суміщення не дозволяється. Прийняття на посаду здійснюється після укладення даного трудового договору на визначений термін «до комплектування цієї посади військовослужбовцем».
Згідно із п. 4 Договору, працівник, що прийнятий на посаду військовослужбовця юрисконсульта ВЧ НОМЕР_1 зобов`язується звільнити цю посаду за вимогою командування у разі комплектування її військовослужбовцем без дотримання вимог по попередженню про звільнення з посади за два місяці до звільнення.
Згідно з витягом з Книги обліку трудових книжок ВЧ НОМЕР_1 , 11 червня

2007 року ОСОБА_1 було отримано на руки його трудову книжку, про що свідчить особистий підпис останнього.
Згідно із складеним командиром ВЧ НОМЕР_1 витягом з організації заходів у ЗС України, директивою МО України від 29 грудня 2006 року

№ 322/1/016 «Про проведення організаційних заходів у ЗС України у

2007 році», директивою Командуючого ЗС України від 17 січня 2007 року

№ 350/106/01 «Про проведення організаційних заходів у ПС ЗС України у 2007 році», наказу Командуючого ПК «Південь» від 21 лютого 2007 року

№ 05 «Про проведення заходів по передислокації зенітно-ракетного полку, окремих зенітно-ракетних дивізіонів (с. Олексіївка, Одеська область)» вирішено передислокувати управління зенітно-ракетного полку на фонди військового містечка № НОМЕР_2 м. Донецьк.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 липня 2007 року за № 163, лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , призначеного наказом Міністра оборони України від 18 червня 2007 року

№ 561 на посаду юрисконсульта, який прибув з НЮА України м. Харків, з

18 липня 2007 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 липня 2007 року за № 164, ОСОБА_1 , юрисконсульта, звільнено з роботи 19 липня 2007 року у зв`язку з відмовою працівника від переведення в іншу місцевість разом з частиною, п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання трудового договору 07 лютого 2007 року та поновлено його на роботі на посаді юрисконсульта ВЧ НОМЕР_1 відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2012 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2012 року скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ВЧ НОМЕР_1 з 19 липня 2007 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2012 року скасовано, передано справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2012 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня

2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня

2015 року.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що його не було поновлено на роботі відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2012 року, а також при звільненні не було видано трудову книжку.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Враховуючи, що судовими рішеннями звільнення ОСОБА_1 із займаної посади було визнано законним, при цьому трудова книжка була отримана особисто позивачем за місяць до звільнення, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на підставі ст. 236 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.
Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович