АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Васалатій К.А.
№22-ц/796/5076/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа № 756/1432/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1, суб'єкт оскарження: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві БоголейІрина Юріївна, Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електро-Ком-Захід», про визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову від 09.12.16 р., винесену державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Боголей І.Ю. в рамках виконавчого провадження № 48706668 про повернення стягувачеві ОСОБА_1 виконавчого документа - виконавчого листа (дубліката) № 2-2826/2009, виданого 26.12.11 Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-Ком-Захід» на користь ОСОБА_1 2512,32 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року у задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що державним виконавцем не звернуто уваги на те, що у виконавчому документі зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1, в той час як відповідно до доступних державному виконавцеві відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням боржника є: АДРЕСА_2.

Керівником боржника є ОСОБА_3.

Державний виконавець не скористалась своїм правом - не вжила заходів щодо виклику ОСОБА_3 до органу ДВС для надання пояснень за фактами невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, такий висновок суду є передчасним, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження по виконавчому листу № 2-2826/2009 від 26.12.2011р., виданого Оболонським районним судом про стягнення з ТОВ ««Електро-Ком-Захід» на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 2 512,32 грн.

14.09.2015 р. державним виконавцем Власюк С.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48706668.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.12.2016 року державним виконавцем зазначено , що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можливо звернути стягнення, а саме: згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві транспортних засобів за боржником не зареєстровано; згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - нерухоме майно за боржником не зареєстровано, згідно відповіді ДПС України: у боржника відсутні відкриті рахунки в банківських чи інших фінансових установах, за адресою вказаною у виконавчому документі майна боржника, на яке за законом можливо звернути стягнення - не виявлено.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову (додаток 14 до Інструкції про проведення виконавчих дій) з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Повернення виконавчого документа стягувачу з викладених у статті підстав не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний роз'яснити стягувачеві наслідки повернення йому виконавчого документа.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст.. 11Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

(пункт 11 частини третьої статті 11 із змінами, внесеними

згідно із Законом України від 23.12.2015 р. N 901-VIII)

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

За наявними у матеріалах справи доказами, зокрема наданих державним виконавцем, колегія суддів не вбачає виконання останнім всіх необхідних дій щодо розшуку майна боржника.

Згідно зі ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, розшук боржника юридичної особи та розшук майна боржника здійснюється безпосередньо державним виконавцем без звернення до суду шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Проте, державним виконавцем не було направлено запити у всі вищеперераховані організації.

Отже, державним виконавцем не надано підтверджень правомірності своїх дій при прийнятті рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а також не надано доказів того, що нею було вчинено всі необхідні дії для виявлення майна боржника.

Згідно переліку документів в матеріалах виконавчого провадження відсутні виклики на прийом та з'ясування у боржника (керівника юридичної особи) матеріального стану.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадженняможуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги щодо визнання бездіяльності державного виконавця неправомірним повинна бути скасована, а бездіяльність державного виконавця визнана неправомірною, так як він не вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду.

Керуючись принципом restitutio in integrum, що полягає у відновленні настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї, враховуючи при цьому, що у справі, яка переглядається, не установлено неможливість виконання рішення суду внаслідок відсутності коштів і майна для погашення боргу, та що у діях державної виконавчої служби встановлено процедурні помилки, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в справі скасувати та постановити нову наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 09.12.2016 року, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Боголей І.Ю. в рамках виконавчого провадження № 48706668 про повернення стягувачеві ОСОБА_1 виконавчого документа - виконавчого листа (дубліката) № 2-2826/2009, виданого 26.12.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-Ком-Захід» на користь ОСОБА_1 2512,32 грн.

Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 320 грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді