____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/229/17
Провадження № 2/520/6244/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря - Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»

до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» 10 січня 2017 року звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року в розмірі 102097,25 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 24.11.2016 року еквівалентно 2612423,59 гривень) та 952936,28 гривень, з яких: прострочений основний борг по кредиту - 49109,00 доларів США, строкові проценти за користування кредитом - 385,76 доларів США, прострочені проценти за користування кредитом - 52602,49 доларів США, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 8800,00 гривень, пеня за прострочений основний борг по кредиту - 469170,14 гривень, пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 471868,10 гривень, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 3098,04 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим №710 - квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка КорольоваАДРЕСА_1, та належить:

- ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КЕ №547955, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 05.02.2007 року) 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2011 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2011 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр;

- ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КМ №255299, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.11.2004 року): 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2001 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2001 за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр.; 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3, державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 26.05.2006 року за реєстровим №2-1624, видача якого зареєстрована в Спадковому реєстрі 26.05.2006 року за номером 2526665, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 06.06.2006року за реєстраційним номером 14862113 за номером запису 2514 в книзі 586пр-171,

- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідачів в рівних частинах витрати по сплаті судового збору у розмірі 53480 гривень 40 копійок та витрати, повязані з опублікуванням оголошення у газеті у розмірі 420 гривень 00 копійок.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1604-н, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 50000 доларів 00 центів США, що складає еквівалент 252500 гривень 00 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 50000,00 доларів США, що складає 252500 гривень 00 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Представник позивача вказує, що у якості забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали в іпотеку квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить: ОСОБА_1 - 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2011 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2011 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр, ОСОБА_2 - 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2001 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2001 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр., та 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3, державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 26.05.2006 року за реєстровим №2-1624, видача якого зареєстрована в Спадковому реєстрі 26.05.2006 року за номером 2526665, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 06.06.2006 року за реєстраційним номером 14862113 за номером запису 2514 в книзі 586пр-171.

Однак, як зазначає представник позивача, встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачкою - ОСОБА_1 не дотримуються, у звязку з чим, заборгованість за кредитним договором станом на 24.11.2016 року складає 102097 доларів 25 центів США, що еквівалентно 2612423 гривні 59 копійок станом на 24.11.2016 року, та 952936 гривень 28 копійок.

Невиконання ОСОБА_1 зобовязань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту зумовило звернення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 25.01.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі на підставі позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено попереднє судове засідання.

У судовому засіданні 13.03.2017 року цивільну справу №520/229/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 05.12.2017 року представник позивача не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Крім того, 05.12.2017 року представником позивача було надано до суду заяву, в якій представник позивача, окрім викладених у позовній заяві вимог, просив суд також стягнути з відповідачів витрати, повязані з опублікуванням оголошення в газеті.

Відповідачка - ОСОБА_1 у судові засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 40), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16.03.1994 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у звязку з чим, судові повістки направлялися за місцем реєстрації відповідачки, однак були повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 9 ст. 74 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

У звязку з тим, що судові повістки були повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання», виклик відповідачки ОСОБА_1 у судове засідання здійснювався також через опублікування оголошення у пресі «Урядовий Курєр».

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідачка - ОСОБА_2 та її представник у судове засідання 05.12.2017 року не з'явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, оскільки дата судового засідання узгоджувалась особисто з відповідачем та її представником в минулому судовому засіданні, що підтверджується довідковим листом про сповіщення від 01.11.2017 року (а.с.117-119), про поважність причин відсутності не повідомили, заперечення на позовну заяву не надали.

Суд зазначає, що у судовому засіданні 13.04.2017 року відповідачка - ОСОБА_2 надала суду заяву про застосування строків позовної давності.

В обґрунтування наданої заяви відповідачка посилається на те, що 12.07.2013 року банк звернувся з позовом до суду про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 1604-н від 12.06.2007 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року, помилку у резолютивній частині якого було виправлено ухвалою цього ж суду від 09.06.2016 року, частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 87899 доларів 73 цента США, що еквівалентно 702318 гривень 84 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 5878 гривень 79 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 3441 гривня 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Тобто, як зазначає ОСОБА_2, 18.07.2013 року банк звернувся з позовом до суду про захист своїх прав, а 23.12.2013 року суд задовольнив ці вимоги банку. Підставою для такого звернення стало невиконання ОСОБА_1 забезпеченого заставою зобов'язання за кредитним договором, про яке банку стало відомо ще у вересні 2007 року.

ОСОБА_2 вказує, що оскільки за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, то очевидно, що звернувшись 18.07.2013 року з позовом до суду про захист своїх прав, банк на той момент вже довідався про їхнє порушення і таке порушення відбулося ще 01.10.2007 року.

Тому слід вважати, що саме з цього моменту почався перебіг строку позовної давності у межах якого банк міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права шляхом звернення стягнення на предмет застави.

На думку відповідачки - ОСОБА_2, у даному випадку діє встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки, у звязку з чим, перебіг строку позовної давності для звернення банку із позовом до неї - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави сплинув ще 01.10.2010 року.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові якщо стороною у спорі заявлено про застосування позовної давності.

З урахуванням викладеного, з посиланням на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», відповідачка вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1604-н, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 50000 доларів 00 центів США, що складає 252500 гривень 00 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007року, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 50000 доларів 00 центів США, що складає 252500 гривень 00 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12 червня 2017 року на споживчі потреби.

Відповідно до п.1.5. кредитного договору №1604-н від 12 червня 2007 року позичальник зобовязується щомісячно до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 417 доларів 00 центів США, що складає 2105 гривень 85 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з липня 2007 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії-Одеське облуправління ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в сумі 377 доларів США, що складає 1903 гривні 85 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 12 червня 2017 року.

Згідно з п. 4.2.2. кредитного договору №1604-н від 12 червня 2007 року, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.3.1., п. 4.3.2. та п. 4.3.3. кредитного договору №1604-н від 12 червня 2007 року, позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Повернути кредит в сумі 50000 доларів 00 центів США, що складає 252500 гривень 00 копійок по курсу НБУ станом на 12 червня 2007 року, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. У разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №1604-н від 12 червня 2007 року, укладеного між іпотекодержателем таОСОБА_1, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязана до 12 червня 2017 року повернути іпотекодержателю кредит в сумі 50000 доларів 00 центів США, та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, які нараховуються щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, та сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором у розмірі та на підставах, передбачених ним, та витрати, повязані з реалізацією предмета іпотеки, що понесені іпотекодержателем.

Відповідно до п.1.2 вказаного іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира №84, в будинку №104 корпус 1 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі, загальною площею 66,1 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м. Вищезазначена квартира належить іпотекодавцям: 1/3 частина - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2011 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2011 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр; 1/3 частина - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2001 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2001 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр.; 1/3 частина - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3, державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 26.05.2006 року за реєстровим №2-1624, видача якого зареєстрована в Спадковому реєстрі 26.05.2006 року за номером 2526665, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 06.06.2006 року за реєстраційним номером 14862113 за номером запису 2514 в книзі 586пр-171.

Згідно з п.п. 3.1.4., 3.1.5. договору іпотеки від 12 червня 2007року передбачено, що іпотекодержатель має право, зокрема у випадку невиконання іпотекодавцями зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. У випадку невиконання іпотекодавцями зобов'язань за цим договором та/або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4. пункту 3.1 цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається договором.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору іпотеки, у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не більш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені; штрафних санкцій), або у випадку несплати протягом трьох місяців частик кредиту та нарахованих процентів.

Пунктом 4.3. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема у разі порушення іпотекодавцями обовязків, встановлених цим договором та у разі порушення боржником обовязків, встановлених кредитним договором.

Згідно з пунктом 4.4. договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема за рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 червня 2011 року проведено держану реєстрацію зміни до статуту ВАТ «Ощадбанк», відповідно до яких, змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Враховуючи невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по вищезазначеному кредитному договору, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року по цивільній справі №520/9237/13-ц, яке набрало законної сили 03.01.2014 року, уточнений позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 87899 доларів 73 цента США, що еквівалентно 702318 гривень 84 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 5878 гривень 79 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк судовий збір у розмірі 3441 гривня 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року було виправлено помилку у резолютивній частині вказаного рішення від 23.12.2013 року по цивільній справі №520/9237/13-ц Виключено, як помилково зазначену ОСОБА_4 з резолютивної частини вказаного рішення. Ухвалено читати другий абзац резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року як: «Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 87899 доларів 73 цента США, що еквівалентно 702318 гривень 84 копійки.». Викладено вірно третій абзац резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року як: «Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року у розмірі 5878 гривень 79 копійок». Викладено вірно четвертий абзац резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року, як: «Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 3441 гривня 00 копійок.

Однак, у звязку з тим, що вказане рішення суду відповідачкою - ОСОБА_1 не виконувалось, 29.11.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось на адресу відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вимогами за вих. №28/01-3/19290 та №28/01-3/19292 про дострокове повернення кредитних коштів (а.с.22-23), які були надіслані на адресу відповідачів, що підтверджується копією реєстру на відправку замовлених листів (а.с.24).

Враховуючи невиконання вищезазначеного рішення суду, невиконання надісланих вимог, з урахуванням того, що заборгованість по кредитному договору станом на 24.11.2016 року складає 102097 доларів 25 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.11.2016 року еквівалентно 2612423 гривні 59 копійок та 952936 гривень 28 копійок, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №1604-н від 12 червня 2007 року (а.с.13-21), у відповідачки ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.11.2016 року дорівнює 102097 доларів 25 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.11.2016 року еквівалентно 2612423 гривні 59 копійок та 952936 гривень 28 копійок, з яких: прострочений основний борг по кредиту 49109 доларів 00 центів США, що еквівалентно 1256581 гривня 45 копійок, строкові проценти за користування кредитом 385 доларів 76 центів США, що еквівалентно 9870 гривень 67 копійок, прострочені проценти за користування кредитом 52602 долара 49 центів США, що еквівалентно 1345971 гривня 47 копійок, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 8800 гривень 00 копійок, пеня за прострочений основний борг по кредиту 469170 гривень 14 копійок, пеня за прострочені проценти за користування кредитом 471868 гривень 10 копійок, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 3098 гривень 04 копійки.

Доказів сплати зазначеної суми відповідачкою ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Судом було відмовлено у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про необхідність застосування судом строків спливу позовної давності, виходячи з наступного.

Позовну давність регулюють положення Глави 19 ЦК України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приймаючи до уваги, що позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, суд зазначає, що до вимог ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Кредитний договір було укладено між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_1 12 червня 2007 року на суму 50000 доларів 00 центів США, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12 червня 2017 року.

13 липня 2013 року банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

В ході розгляду цивільної справи, а саме: за період з 24 липня 2013 року по 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення заборгованості грошові кошти у сумі 2900 доларів 00 центів США.

23 грудня 2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по цивільній справі № 520/9237/13-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» були задоволені частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 87899 доларів 73 цента США.

03 січня 2014 року зазначене рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовні давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 24.11.2016 року, за кредитним договором № 1604-н від 12 червня 2007 року, ОСОБА_1 за період з 10 вересня 2015 року по 10 лютого 2016 року сплачувалися грошові кошти в розмірі 174 долара 19 центів США, що свідчить про переривання перебігу позовної давності.

ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 05 січня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, у три роки.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» не пропущено строк звернення до суду, у звязку з чим у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності судом відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї

вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору . Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 3.1.4., 3.1.5. договору іпотеки від 12 червня 2007 року, іпотекодержатель має право, зокрема у випадку невиконання іпотекодавцями зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. У випадку невиконання іпотекодавцями зобов'язань за цим договором та/або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4. пункту 3.1 цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається договором.

Відповідно до п. 4.5. договору іпотеки від 12 червня 2007 року, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» регламентовано можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Також, згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15), в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15) та в постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Представником позивача було надано суду звіт про незалежну оцінку вартості майна, виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ «Компанія «Парус», згідно якого, ринкова вартість обєкта оцінки житлової трикімнатної квартири №84, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 104, корпус №1, визначена станом на 15.09.2017 року, складає 1049699 гривень без ПДВ (а.с.90-115).

Відповідачами по справі не надані докази у спростування зазначеного звіту з незалежної оцінки предмета іпотеки.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги невиконання ОСОБА_1 обовязків по кредитному договору №1604-н від 12 червня 2007 рокув частині своєчасного повернення кредиту, суд вважає вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим №710, на квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року в розмірі 102097 доларів 25 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.11.2016 року еквівалентно 2612423 гривні 59 копійок та 952936 гривень 28 копійок, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, представником позивача не було надано суду доказів та не було заявлено відповідних клопотань щодо витребування таких доказів з метою перевірки та зясування інформації, що у відповідачів у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім майна, яке перебуває в іпотеці.

Таким чином, суд зазначає, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі.

При цьому, суд вказує на те, що у зв`язку з наявністю загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснене і у передбачених випадках підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України.

Приймаючи до уваги викладене, таке звернення стягнення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору у розмірі 53480 гривень 40 копійок та витрати на оголошення у газеті у розмірі 420 гривень 00 копійок підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк».

На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 5, 60, 88, 213, 215, 292 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1604-н від 12.06.2007 року в розмірі 102097 (сто дві тисячі девяносто сім) доларів США 25 центів, що еквівалентно 2612423 (два мільйони шістсот дванадцять тисяч чотириста двадцять три) гривні 59 (пятдесят девять) копійок, згідно курсу НБУ станом на 24.11.2016 року, та 952936 (девятсот пятдесят дві тисячі девятсот тридцять шість) гривень 28 (двадцять вісім) копійок, з яких: 49109 (сорок девять тисяч сто девять) доларів США 00 центів, що еквівалентно 1256581 (один мільйон двісті пятдесят шість тисяч пятсот вісімдесят одна) гривня 45 (сорок пять) копійок - прострочений основний борг по кредиту; 385 (триста вісімдесят пять) доларів США 76 (сімдесят шість) центів, що еквівалентно 9870 (девять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 67 (шістдесят сім) копійок - строкові проценти за користування кредитом; 52602 (пятдесят дві тисячі шістсот два) долари США 49 (сорок девять) центів, що еквівалентно 1345971 (один мільйон триста сорок пять тисяч девятсот сімдесят одна) гривня 47 (сорок сім) копійок - прострочені проценти за користування кредитом; 8800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту; 469170 (чотириста шістдесят девять тисяч сто сімдесят) гривень 14 (чотирнадцять) копійок - пеня за прострочений основний борг по кредиту; 471868 (чотириста сімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят вісім) гривень 10 (десять) копійок - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 3098 (три тисячі девяносто вісім) гривень 04 (чотири) копійки - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту; - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №710 квартиру №84, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Корольова, будинок 104, корпус 1, та належить:

- 1/3 частина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КЕ №547955, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 05.02.2007 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2011 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2011 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр;

- 1/3 частина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КМ №255299, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.11.2004 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 05.10.2001 року на підставі розпорядження від 05.10.2001 року №166136, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-15813, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 15.10.2001 року за №2514 на стор. 40 в кн. 425пр.,

- 1/3 частина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КМ №255299, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.11.2004 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 26.05.2006 року, за реєстровим №2-1624, видача якого зареєстрована в Спадковому реєстрі 26.05.2006 року, за номером 2526665, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 06.06.2006 року, за реєстраційним номером 14862113 за номером запису 2514 в книзі 586пр-171;

шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за 1049699 (один мільйон сорок девять тисяч шістсот девяносто девять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії КЕ №547955, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 05.02.2007 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», 65014, м. Одеса, вул. Базарна, буд. 17, рахунок № 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, , у відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 26740 (двадцять шість тисячі сімсот сорок) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати по сплаті опублікування оголошення у газеті в сумі 210 (двісті десять) гривень 00 копійок, що у загальному розмірі становить 26950 (двадцять шість тисяч девятсот пятдесят) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії КМ №255299, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.11.2004 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», 65014, м. Одеса, вул. Базарна, буд. 17, рахунок № 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, , у відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 26740 (двадцять шість тисячі сімсот сорок) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати по сплаті опублікування оголошення у газеті в сумі 210 (двісті десять) гривень 00 копійок, що у загальному розмірі становить 26950 (двадцять шість тисяч девятсот пятдесят) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12 червня 2007 року за реєстровим №710, на квартиру №84, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Корольова, будинок 104, корпус 1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за 1049699 (один мільйон сорок девять тисяч шістсот девяносто девять) гривень 00 копійок, на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Калініченко Л. В.