Провадження №22-ц/784/2241/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/3338/17 Головуючий І інстанції Щербина С.В.
Провадження № 22-ц/784/2241/17 Доповідач Темнікова В.І. Категорія 23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2017 року ПАТ КБ«ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 29.10.2017 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Таким чином, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. На підставі п.2.1.1.5.5 даного Договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак, ОСОБА_2 порушив зобовязання за кредитним договором у звязку з чим у нього станом на 24.03.2017 р. виникла заборгованість перед позивачем в сумі 89930,12 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом - 17588,14 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 72341,98 грн. На підставі викладеного, а також того, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 89930,12 грн., а також судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач в запереченнях на апеляційну скаргу просив суд розглянути справу у його відсутність.

Судом було встановлено, що 29.10.2010 року ОСОБА_2 на підставі анкети-заяви б/н отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Нараховування процентів за користування кредитом позивач здійснював в розмірі, встановленому «ОСОБА_3 Банку», що діють на дату нарахування, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Також умовами договору передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, відповідач сплачує банку пеню, згідно «Тарифів банку» на час порушення зобовязання та може змінюватися відповідно до п. 1.1.3.2.3 Договору.

Однак, відповідач в порушення закону та умов договору не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань. Крім того, відповідач надав до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до пред'явлених вимог. Тому суд дійшов висновку, що право на захист порушеного права підлягає реалізації в межах строку позовної давності.

Оскільки відповідачем не було підписано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам зі збільшеною позовною давністю та Тарифи кредитування, суд дійшов висновку про відсутність згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Посилаючись на ст. ст. 253, 256, 257, ч.1 ст. 261, 266 ЦК України, та враховуючи правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України № 6-249 цс 15 від 02.12.2015 р. про те, що право на задоволення зобовязань строк виконання яких визначено щомісячними платежами, позивач має в межах трирічного строку позовної давності, рахуючи від дати звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд виходив з того, що згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач, протягом користування кредитним коштами з 2010 року, періодично здійснював платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості. Останній платіж був здійснений ним 03.02.2014 року, у тому числі 3031,19 грн. на погашення за наданим кредитом та 746,99 грн. нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Отже, строк позовної давності закінчився 03.02.2017 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 20.06.2017 року, тобто позов подано з пропущенням строків для звернення.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи між сторонами було укладено кредитний договір б/н від 29.10.2010 року на підставі анкети-заяви, згідно якого відповідач отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому неодноразово здійснювалася зміна кредитного ліміту, як в сторону підвищення до 20000грн., так і в сторону його зниження.

Висновок суду, що зазначений кредитний договір складається не тільки із анкети-заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не відповідає дійсності, так як відповідач їх не підписував. В той же час, позивачем була надана апеляційному суду підписана відповідачем довідка про умови кредитування, в якій викладені Тарифи банку. Зазначене свідчить про те, що укладений між сторонами кредитний договір складається з анкети-заяви позичальника та підписаних ним Тарифів.

Згідно підписаних позивачем ОСОБА_3 базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5%. Крім того, в Тарифах зазначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно. При цьому розмір щомісячних платежів( враховуючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишка заборгованості. Строк внесення щомісчних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Із наданих позивачем апеляційному суду документів вбачається, що за одним зазначеним вище картковим рахунком обліковуються операції, здійснені відповідачем з використанням кількох платіжних карток. Відображення цих операцій за одним рахунком здійснювалося позивачем на підставі п.2.10 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою правління НБУ № 137 від 19.04.2005р., п. 3.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ № 223 від 30.04.2010р. та п.4 Розділу 111 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ № 705 від 05.11.2014р.

Згідно витягу з програмного комплексу банку, відповідачем було отримано останню кредитну картку 30.12.2013р. зі строк дії до січня 2017р. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що за укладеним між сторонами кредитним договором, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сторонами було встановлено як щомісячні платежі погашення кредиту, так і строк погашення кредиту в повному обсязі (строк виконання зобовязання), яким є останній день місяця, вказаного на картці.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач заявив в запереченнях на позов (а.с.45).

Оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам зі збільшеною позовною давністю відповідачем не підписувалися, для обчислення позовної давності слід застосовувати загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа місяця, наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Тому, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Слід також враховувати і те, що кінцевим строком повного погашення кредиту(строком виконання зобовязання), який співпадає з терміном дії картки, є 31 січня 2017р. Таким чином, останній місячний платіж відповідач повинен був внести до 31 січня 2017р. Матеріали справи не містять даних про зміну строку виконання зобовязання.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Останній платіж відповідачем було здійснено в лютому 2014 року, отже з березня 2014р. часу розпочався перебіг строку позовної давності для звернення до суду.

Дія картки закінчилась 31 січня 2017 року. З позовом до суду банк звернувся 13 червня 2017 року(згідно реєстру відправлень позовів до суду) та просив стягнути заборгованість станом на 24 березня 2017р.

Тому висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості з урахуванням умов договору щодо погашення кредиту періодичними щомісячними платежами, ґрунтується на неправильному застосуванні судом норм матеріального права.

Таким чином, з урахуванням передбаченого кредитним договором обовязку виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів, строку позовної давності та дати звернення до суду з даним позовом стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за періодичними платежами за період з 13 червня 2014р. по 31 січня 2017р., а за процентами по 24 березня 2017р.

Оскільки кредит надано у вигляді поновлюваної кредитної лінії, відповідач неодноразово згідно виписки за рахунком погашав заборгованість та повторно отримував кредитні кошти. Остання операція з отримання коштів в сумі 1300грн. була здійснена ним 28.06.2013р., остання операція з погашення кредиту в сумі 3031,19грн. - 02 лютого 2014р. Після цього погашення заборгованість за тілом кредиту складала 17588,14грн., яка залишилася незмінною до закінчення строку дії картки і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Визначаючи розмір заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням строку позовної давності, тобто за період з 13 червня 2014р. по 24 березня 2017р., колегія суддів виходить з наступного.

Розмір непогашеної заборгованості за тілом кредиту складає 17588,14грн. Період з 13 червня 2014р. по 24 березня 2017р. складає 1015 днів. Процентна ставка за ОСОБА_3, підписаними відповідачем, становить 30% річних. Таким чином розмір процентів в день становить 14,66грн. (17588,14грн.х30% : 360 днів=14,66грн.). Отже розмір заборгованості по процентам за період з 13 червня 2014р. по 24 березня 2017р. складає 14879,90грн.( 14,66грн. х 1015 днів=14879,90грн.).

При цьому судова колегія не бере до уваги розрахунок заборгованості позивача, наданий до позовної заяви, так як він містить численні арифметичні помилки в підрахунку процентів та передбачає розрахунок процентів по підвищеним процентим ставкам без урахування того, що згідно п.3 наказу шаблону № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014р. передбачалося введення нових тарифів із підвищеною ставкою лише для витрат, зроблених після 01 вересня 2014р. За всіма витратами, здійсненими до 01 серпня 2014р., проценти повинні були нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості за цими тратами. Остання операція з отримання коштів за рахунком відповідачем, як уже зазначалося раніше, була здійснена 28.06.2013р. Тобто проценти за заборгованістю відповідача до повного її погашення повинні здійснювавтися за процентною ставкою-30% річних. Отже, нарахування їх за підвищеною процентною ставкою позивачем є неправомірним.

Таким чином, з урахуванням передбаченого кредитним договором обовязку виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів, строку позовної давності та дати звернення до суду з даним позовом стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 32468грн.04коп.( 17588,14грн.+ 14879,90грн.= 32468,04 грн.).

Враховуючи викладене та розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При прийнятті остаточного рішення по справі колегія суддів враховує також те, що судом безпідставно було враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України № 6-249 цс 15 від 02.12.2015 р., так як в справі, яка була предметом перегляду Верховного Суду України, було встановлено зміну строку виконання зобовязання, чого не відбулося в справі, рішення по якій переглядається.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600грн., а при подачі апеляційної скарги 1760 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то з відповідача на його користь у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню і понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 36% (32468,04 грн.х100%:89930,12грн.=36%).Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 1209 грн.60 коп. ((1600грн.+ 1760 грн.)х 36%=1209 грн.60 коп.)

Керуючись ст. 303, 307,309,314,316 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2010 року у розмірі 32468 грн. 04 коп. та судові витрати в сумі 1209 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ