Справа № 598/1818/16-ц
провадження № 2/598/94/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"22" червня 2017 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду Левків А.І.

при секретарі Шевчук Н.П.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи на стороні

відповідача без самостійних вимог Громик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог державний нотаріус Збаразької державної нотаріальної контори Громик Ірина Богданівна,

встановив:

До суду звернулась ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була власницею ? частини будинковолодіння АДРЕСА_1. 10 липня 2015 року Збаразькою державною нотаріальною конторою о 9 годин 40 хвилин було зареєстровано заповіт ОСОБА_7, згідно якого вона заповіла своє майно відповідачу ОСОБА_4. В позивачки виникли сумніви щодо достовірності вказаного заповіту, оскільки її відносини з матір'ю були нормальними, мати ніколи їй не говорила про намір розпорядитись своєю власністю. Весною 2015 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я матері (поява неадекватних дій у поведінці) позивачка найняла їй доглядальницю, а в січні 2016 року сама приїхала із заробітків з-за кордону та протягом трьох тижнів займалась лікуванням матері, поведінка якої вже була неадекватною. Позивачка вважає, що за таких обставин на момент вчинення заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому просить визнати її заповіт недійсним.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав наведених в ньому.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити, оскільки ОСОБА_7 на час складання заповіту була в нормальному стані, розуміла значення своїх дії. Прояви неадекватності в її поведінці почали проявлятись в кінці 2016 року, тобто після посвідчення заповіту. Позивачка найняла матері доглядальницю в лютому 2016 року.

Державний нотаріус Громик І.Б. в судовому засіданні показала, що при посвідченні заповіту ОСОБА_7 вона перевірила її дієздатність, дійсні наміри скласти заповіт саме такого змісту і на таке майно. ОСОБА_7 в момент посвідчення заповіту усвідомлювала свої дії та могла керувати ними. Сама прийшла в держнотконтору. Заповіт було посвідчено без жодного фізичного чи психічного насильства. ЇЇ волевиявлення було вільним і повністю відповідало її волі, а тому підстав для визнання заповіту недійсним немає і в задоволенні позову слід відмовити.

Допитана в суді свідок ОСОБА_8 показала, що вона була сусідкою померлої ОСОБА_7. З літа 2015 року померла «блудила», щось постійно шукала. Вона їй порадила, щоб хтось зводив її у лікарню.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_7 є її тіткою. В січні 2016 року ОСОБА_7 її вже не впізнавала. З літа 2015 року вона почала замічати в її поведінці моментами неадекватні дії, ОСОБА_7 забувалась. Осінню її стан здоров'я значно погіршився. Свідок також показала, що померла ходила в центр міста щось собі купувати, поверталась додому, ніколи не губилась.

Допитана в суді свідок ОСОБА_10 показала, що була доглядальницею ОСОБА_7 з лютого 2016 року.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що стан здоров'я ОСОБА_7 погіршився в кінці 2015 року, а до цього часу вона була дієздатною та повністю усвідомлювала свої дії.

Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши наявні докази в межах позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

При цьому суд виходив з наступного.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_6 є дочкою померлої ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.20).

Згідно заповіту від 10 липня 2015 року складеного о 09 годині 25 хвилин ОСОБА_7 заповіла належну їй ? частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_4. Заповіт підписаний ОСОБА_7 і нею зазначено «мною прочитано, про що власноручно підписуюсь» (а.с.66).

У висновку судово-психіатричної експертизи № 168 від 11 квітня 2017 року зазначено, що можна припустити, що на момент посвідчення заповіту о 9 годині 40 хвилин 10 липня 2015 року у ОСОБА_7 могли бути ознаки порушення функції інтелектуально-мнестичної сфери, але про ступінь вираженості цих порушень беззаперечно зробити висновок є неможливим в зв'язку з відсутністю будь-яких об'єктивних даних, які б могли дати оцінку психічного стану підекспертної (а.с.98-99).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1233 ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як зазначено в ст. 1234 ЦПК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ст. 225 ЦПК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Покази свідків по даній справі не мають жодного доказового значення для її вирішення, оскільки жоден з них не показав, що ОСОБА_7 в день складання заповіту не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 10 липня 2014 року в момент складення нею заповіту у державного нотаріуса Громик І.Б. була дієздатною, усвідомлювала свої дії та могла керувати ними, заповіт посвідчено нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання заповіту недійсним немає і в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем не представлено жодних належних доказів, які б свідчили про недійсність заповіту.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.225, 1233, 1234, 1235, 1257 ЦК України, суд,

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Левків