АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5355/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Лужецька О.Р.
справа №753/1189/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ПАТ «АКТАБАНК» звернулося до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №/Т/973810 на споживчі потреби від 04 вересня 2013 року в сумі 115652,79 грн., що складається з 83337,11 грн. кредиту, 11,48 грн. відсотків, 31604,20 грн. комісії, 700 грн. штрафу.

Вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №/Т/973810, відповідно до умов якого позичальнику на строк до 03 вересня 2018 року надані кредитні кошти у сумі 100000 грн., за користування якими вона зобов»язалась сплачувати проценти на рівні 0,01% річних та щомісячну комісію у сумі 2400 грн.

Проте, свої зобов»язання позичальник належним чином не виконувала, у зв»язку із чим станом на 05 вересня 2016 року заборгованість за кредитом становить суму 115652,79 грн., що складається із 83337,11 грн. по тілу кредиту (41664,08 грн. прострочена частина та 41673,03 грн. поточна), 11,48 грн. відсотків, 31604,20 грн. комісії та 700 грн. штрафу.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 115652,79 грн., що складається з 83337,11 грн. тіла кредиту, 11,48 грн. відсотків, 31604,20 грн. комісії та 700 грн. штрафу. Вирішено стягнути 1787,29 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на неналежне повідомлення про час і місце розгляду справи, що призвело до ухвалення заочного рішення з порушенням установленого ст.169 ЦПК України порядку.

Посилається на те, що для виконання зобов»язання встановлено строк до 09 вересня 2018 року, у зв»язку із чим уважає помилковим посилання суду на ст.612 ЦК України.

Посилається на укладення договору із значними порушеннями, а саме його форма є стандартною для будь-яких клієнтів банку.

Також зазначає, що позивач була введена банком в оману щодо порядку розрахунків та розміру відсотків унаслідок тяжкого стану, що пов»язаний із смертю близької людини.

Зазначає, що судом проігноровано подану зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним та апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі.

В судове засідання учасники цивільного процесу не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 04 вересня 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №/Т/973810, відповідно до умов якого позичальнику на строк до 03 вересня 2018 року надані кредитні кошти у сумі 100000 грн., за користування якими вона зобов»язалась сплачувати проценти на рівні 0,01% річних та щомісячну комісію у сумі 2400 грн.

У зв»язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов»язань, станом на 05 вересня 2016 року у неї утворилась заборгованість за кредитом, яка складає суму 115652,79 грн., що складається з 83337,11 грн. кредиту (41664,08 грн. прострочена частина та 41673,03 грн. поточна), 11,48 грн. відсотків. Окрім того, банком нараховано 31604,20 грн. комісії та 700 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із установленої законом обов»язковості виконання зобов»язань, та, встановивши порушення позичальником умов кредитного договору, дійшов висновку про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.530 ЦК України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов кредитного договору, виконання зобов»язання здійснюється щомісячними платежами. Пунктом 4.2.4 цього договору визначено, що банк має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісій щонайменше на 30 календарних днів.

Це право банку стосується платежів, строк сплати яких ще не настав, але у зв»язку із порушенням умов договору ці строки змінені відповідно до умов договору.

З даних розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж за кредитом здійснено 15 липня 2014 року.

Стаття 612 ЦК України визначає поняття та наслідки щодо простроченого зобов»язання. Ця норма закону може бути застосована до правовідносин сторін, оскільки охоплює коло їхніх правовідносин.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині помилкового застосування судом першої інстанції ст.612 ЦК України відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про укладення договору із порушеннями є необґрунтованими, не підтверджені належними і допустимими доказами та відхиляються колегією суддів.

Надаючи оцінку доводам скарги про введення в оману, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Характеризуючим чинником ознак омани, у тому значенні, яке надає йому цитована стаття, є умисел у приховуванні обставин, що вже існують на час вчинення правочину та які б вказували на те, що вчинюваний правочин містить ознаки, що перешкоджають його дійсності (ст.203 ЦК України).

Наявність умислу в діях особи, яка застосувала обман, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. При цьому, обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В доводах апеляційної скарги особа, яка її подає, посилається на причинний зв»язок між визначеним порядком розрахунків, розміром відсотків та тяжким станом позичальника, що пов»язаний із смертю близької людини.

Проте, підставою для застосування наслідків недійсності щодо правочину, вчиненого із застосуванням обману, є відповідний позов, проте як заперечення такі доводи самі по собі не можуть давати підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості.

З матеріалів справ убачається, що 05 вересня 2016 року судом зареєстровано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, зокрема з підстав, визначених ст.225 ЦК України, тобто інших, аніж доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до даних журналу судового засідання від 06 вересня 2016 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про постановлені судові рішення щодо визнання недійсним кредитного договору, відтак відмова у прийнятті такого позову як зустрічного не дає підстав для відмови у позові банку.

Доводи про неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції колегія суддів уважає безпідставними. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з додатками та її повідомлено про дату судових засідань, що були призначені на 14 березня 2016 року, 20 квітня 2016 року, 31 травня 2016 року, 24 червня 2016 року та 06 вересня 2016 року. Судова повістка на 06 вересня 2016 року вручена особисто, що підтверджується даними зворотного поштового повідомлення.

Доводи про неврахування судом, що відповідачем подана апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у справі, колегією суддів відхиляються.

З матеріалів справ убачається, що 05 вересня 2016 року судом першої інстанції зареєстровано апеляційну скаргу, що подана представником в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.296 ЦПК України апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Суд першої інстанції на наступний день після закінчення строку для подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до апеляційного суду. Апеляційні скарги, що надійшли після цього, не пізніше наступного робочого дня після їхнього надходження направляються до апеляційного суду.

Відповідно до ст.309 ЦПК України такі обставини не є підставою для скасування рішення суду.

При цьому, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26 січня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою відмовлено.

Разом з тим, з кредитного договору (п.п. 2.1.2 та 3.5) убачається обов»язок позичальника сплачувати на користь банку щомісячну комісію за супроводження кредиту.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Умова договору відповідно до якої позичальник повинен сплачувати банку комісію за вчинення ним дій на власну користь є недійсною в силу закону, оскільки це не є послугою. Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1746цс16 (постанова від 16 листопада 2016 року). Недійсність цієї умови не впливає на дійсність правочину в цілому.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь банку комісії за обслуговування кредиту в сумі 31604 грн. 20 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Відповідно загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКТАБАНК» підлягає зменшенню з 115652,79 грн. до 84048,59 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, заочне рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1787,29 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору слід змінити, стягнувши у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору 1378 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам законодавства, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та підстав, для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» 31604,20 грн. комісії за обслуговування кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення комісії.

Загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» зменшити з 115652,79 грн. до 84048,59 грн.

Заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» 1787,29 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору змінити, стягнувши у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору 1378 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов