Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання удаваним кредитного договору та визнання недійсним договору застави, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 07 серпня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 12 752 доларів США на картковий рахунок зі сплатою 13,49 % річних з терміном повернення до 07 серпня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ЗАТ «ПУМБ» та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу від 07 серпня 2008 року, відповідно до якого останній передав у заставу автомобіль Daewoo. Проте, ОСОБА_4 надано кредитні кошти не в іноземній валюті, а в національній грошовій одиниці - гривні, тому позивач вважав укладений правочин удаваним, а його умови несправедливими та такими, що порушують принципи добросовісності.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати кредитний договір удаваним та, відповідно, визнати недійсним договір застави транспортного засобу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 07 серпня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 07 серпня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 12 752 доларів США зі сплатою 13,49 % річних за користування кредитом з терміном повернення до 07 серпня 2015 року. Цільове призначенням кредиту для придбання транспортного засобу у продавця - товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський Автоцентр на Калиновій» згідно договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. та 1.3. договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року ОСОБА_4 придбав автомобіль вартістю 65 600 грн. з яких: 10 % сплатив за рахунок власних коштів, а решту 90 % за рахунок кредитних коштів.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 07 серпня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу від 07 серпня 2008 року, відповідно до умов якого позивач передав у заставу заставодержателю транспортний засіб Daewoo.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог, зокрема, укладення між сторонами удаваного правочину.

Доводи касаційної скарги про видачу кредиту в національній валюті, а не доларах США спростовуються матеріалами справи, зокрема самим кредитним договором та графіком повернення кредиту (а. с. 13-19), додатковою угодою до кредитного договору (а. с. 48-49), договором застави (а. с. 50-55), анкетою-заявою на оформлення кредиту (а. с. 56).

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова