Справа № 464/3774/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5178/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулось зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.04.2014 року; визнання дій державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.04.2014 року неправомірними; скасування постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.04.2014 року; зобов'язання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області відновити виконавче провадження на підставі судового наказу №464/7940/13ц.

Вимоги обґрунтовував тим, що Сихівський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості по за спожитий газ. 28.04.2014 року державний виконавець Сихівського ВДВС виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із відсутністю у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення. Скаржник вважає, що державний виконавець не вжив всіх необхідних передбачених законом заходів для виконання рішення та стягнення з боржників коштів, а саме, не вжив заходів для розшуку майна боржників та не вчинив виконавчої дії у вигляді опису майна боржників. На думку скаржника такі дії та постанова про повернення виконачого документу є неправомірними, тому просив скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця Сихівського відділ державної виконавчої служби м. Львова неправомірними та скасування постанови від 28.04.2014 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задоволити. Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до ст.ст. 1, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не звернув уваги на бездіяльність державного виконавця щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Також вказує, що державний виконавець не мав підстав, для ствердження про відсутність майна у боржника, державний виконавець не здійснив перевірки кожні два тижні для виявлення рахунків боржника, кожні три місяці для виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Представник ПАТ «Львівгаз», представник Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області та боржники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з»явилися, не повідомили суд про причини неявки.

У зв»язку з неявкою осіб в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий газ, виконавчий документ повернуто з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін, знищення виконавчого провадження проведено з дотриманням відповідних строків та порядку, що свідчить про відсутність порушень прав чи інтересів стягувача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 383 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів перебувало виконавче провадження №41432904 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 943.26 заборгованості за спожитий природний газ та 114.70 грн. судового збору, та 28.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999р.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 згаданого Закону, чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження,за якими виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом положень розділу УІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» саме та сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, має довести суду те, що державний виконавець не вчинив всіх дій, які передбачені чинним законодавством, для примусового виконання судового рішення.

Всі дії державного виконавця по виконанню судового рішення документуються у матеріалах виконавчого провадження.

Однак, як стверджується матеріалами справи, виконавче провадження №41432904 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 943.26 заборгованості за спожитий природний газ та 114.70 грн. судового збору, у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, у лютому 2017 року у зв'язку із закінченням трьохрічного терміну зберігання було знищене на підставі акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24.02.2017 року.

Суд першої інстанції, проаналізувавши Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджений наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, дійшов до вірного висновку про дотримання строків і порядку знищення виконавчого провадження.

В доводах апеляційної скарги правомірність знищення матеріалів виконавчого провадження апелянтом не оспорюється та під сумнів не ставиться.

Разом з тим, відсутність матеріалів виконавчого провадження унеможливлює перевірку доводів ПАТ «Львівгаз» про неправомірність постанови державного виконавця від 28.04.2014 року про повернення стягувачу (ПАТ «Львівгаз») судового наказу з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ПАТ «Львівгаз», як стягувач, не виявив належної зацікавленості у виконанні судового наказу Сихівського районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 943.26 заборгованості за спожитий природний газ та 114.70 грн. судового збору, оскільки більше трьох років взагалі не цікавився виконанням судового наказу, виконавчим провадженням, як завершальною стадією судового провадження, що (у відповідності до згаданої в оскаржуваній ухвалі практики Європейського суду з прав людини) є підставою для відмови у задоволенні його скарги на постанову державного виконавця від 28.04.2014 року про повернення ПАТ «Львівгаз» судового наказу.

Наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру виконавчих проваджень (ВП - спецрозділ), колегія суддів оцінює, як такий, що не є належним та допустимим доказом неправомірності дій державного виконавця, оскільки не є беззаперечним доказом порушення чи недотримання державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ч.4 ст. 258, ст. ст. 259, 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

Цяцяк Р.П.