справа №619/218/17
провадження №2/619/443/17
Рішення

іменем України

23 червня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Брокбізнес», ТОВ «Компанія Одісей», ОСОБА_3 про стягнення суми,-

установив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати в діях ОСОБА_3 склад адміністративного правопорушення, стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду, повязану з витратами на ремонт автомобіля «Фольксваген Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 81728,30грн., витрати повязані з експертним автотоварознавчим дослідженням у розмірі 1107,00грн та судові витрати у сумі 828,35грн. посилаючись на те, що 23.10.2015 року у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно якому 23.10.2015 о 10год.40хв., він керуючи автомобілем Фольксваген пасат реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті вул.Б.Хмельницького та пл.Повстання, 7/8 в м.Харкові, перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Згідно висновку автотехнічної експертизи №1097 водій автомобіля Неоплан ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР, його дії не відповідали вимогам п.12.3ПДР та знаходились, з технічної точки зору, у причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.06.2016 провадження по справі у відношенні нього за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 30.10.2015 він сплатив за проведення експертизи 1170,00грн., згідно висновку якої йому заподіяно матеріальний збиток на суму 81728,30грн., але ПАТ СК «Брокбізнес» відмовляє йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки відносно ОСОБА_3 питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не вирішувалося. ОСОБА_3 знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Компанія Одісей», яка несе відповідальність за дії свого працівника.

Відповідач ПАТ СК «Брокбізнес» проти позову заперечує у повному обсязі, надавши письмові заперечення, згідно яким відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону, страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В свою чергу, матеріали даної цивільної справи не містять жодних належних і допустимих доказів укладення Відповідачем-1 з Відповідачем-2 та/або Відповідачем-3 Страхового полісу обовязкового страхування. По-друге, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду, що розглядає справу про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В свою чергу, матеріали даної судової справи не містять вироку або постанови суду, якими було б встановлено вину Відповідача-3 у вчиненні ДТП, яка мала місце 23.10.2015р. у м. Харкові на перехресті вулиць ОСОБА_4 та пл. Повстання. Отже, враховуючи те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази (постанова або вирок суду) вини Відповідача-3 (складу злочину або адміністративного правопорушення), стягнення грошових коштів з Відповідачів на користь Позивача є незаконним, а тому в даній справі відсутній предмет спору, а позов подано передчасно. Позивач в обґрунтування вини Відповідача-3 посилається на висновок судової автотехнічної експертизи № 1097. Така позиція Позивача є помилковою з огляду на наступне. Пунктом 2.2. розділу 2 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, встановлює коло осіб, які уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені ст. 124 КУпАП, серед яких виключно судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Розгляд справ про адміністративні правопорушення з встановленням вини відбувається виключно за правилами адміністративного судочинства. В матеріалах судової справи відсутні належні та допустимі докази складу адміністративного правопорушення водія транспортного засобу «Неоплан» д. н. зн. АХ 0907 СТ Зарубіна ОСОБА_5 та відповідно - судом не встановлено вини останнього. До того ж, частиною 4 статті 61 ЦПК України, встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідач ТОВ Одісей заперечує проти позову у повному обсязі, надали заяву про розгляд справи без участі представника та письмові заперечення, відповідно яким 23.10.2015 року відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративна правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_2 23.10.2015 року о 10 год. 40 хв.. керуючи автомобілем НОМЕР_3 на перехресті вулиць ОСОБА_4 та пл.Повстання, 7/8 в м.Харкові, перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_4, за кермом якого був ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Однією з позовних вимог позивача є те, що він просить визнати в діях відповідача ОСОБА_3 склад адміністративного правопорушення. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Звертають увагу, що відповідно до пункту 2.2. розділу 2 затвердженої Наказом МВС від 26.02.2009 №77 Інструкції з оформлення працівниками Дсржавтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху встановлює коло осіб, які повноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення Дорожнього руху передбачені ст. 124 КУпАП, серед яких виключно судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Розгляд справ про адміністративні правопорушення з встановленням вини відбувається виключно за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок, а також вину заподіювача. 3 урахуванням вищенаведеного можна прийти до висновку, що ДТП сталося за участю двох транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Однак, вину жодного з учасників ДТП встановлено не було. Шкода заподіяна позивачу в результаті ДТП не з вини відповідача ОСОБА_3 К Ч. та, відповідно, не з вини ТОВ Компанія Одісей, і тому відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК країни відповідачі звільняються від її відшкодування. Виходячи з того, що вина у вчиненні ДТП відповідачів при розгляді справи про адміністративні правопорушення не була встановлена, а тому вимоги позивача щодо визнання в діях відповідача ОСОБА_3М, складу адміністративного правопорушення та зобовязання відповідачів солідарно відшкодувати йому завдані втрати на ремонт автомобілю Фольксваген Пасат у розмірі 81728,30грн, витрати повязані із експертним слідженням у розмірі 1107грн. та судові витрати у сумі 825,35грн є необґрунтованими, неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, вимога ОСОБА_2 щодо визнання в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення взагалі не є предметом розгляду у цивільному судочинстві, а ОСОБА_2 не є уповноваженою особою, яка згідно із чинним законодавством має право ініціювати дане питання перед судом. Відповідач в позовних вимогах також просить суд зобовязати ОСОБА_3 та ТОВ Компанія «Одісей» солідарно відшкодувати йому завдані збитки внаслідок ДТП. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової іритові дальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок, а також вину заподіювача. В позовній заяві на обгрунтування позиції щодо доцільності залучення ТОВ «Компанія Одіссей», як відповідача та стягнення солідарно матеріальну шкоду позивач посилається на ніби наявні трудові відносини, які були між ТОВ «Компанія Одісей» та ОСОБА_3 їм час ДТП. Однак, ТОВ «Компанія Одісей» не перебувала в трудових відносинах з ОСОБА_3, а відповідно до Договору суборенди транспортного засобу № І від «01» жовтня 2015 року іа Чкп прнймання-передачі транспортного засобу №1 від «01» жовтня 2015 року ТОВ «Компанія Одісей» надала ОСОБА_3 у тимчасове володіння і користування наземний транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_5 рік випуску - 1999. Вищевказаний Договір було розірвано про що було складено відповідний Акт про розірвання договору суборенди транспортного засобу від 05.11.2015. Враховуючи дані обставини ТОВ «Компанія Одісей» взагалі не є належним відповідачем по справі. Слід також відмітити, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві посилається на Висновок судової автотехнічної експертизи № 1097. Ознайомившись із даним експертним висновком варто зауважити, що у позовній заяві позивач не повністю розкриває зміст висновку, вказуючи лише на один із можливих варіантів розгортання події ДТП. Під час дослідження обставин ДТП експертом встановлено два варіанти дорожньо-транспортної пригоди: І -й варіант - згідно пояснень водія автобуса Неоплан ОСОБА_3, де винним у ДТП є ОСОБА_2, який порушив п.10.1 та п.16.13 ПДР; 2-й варіант - згідно пояснень водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_2, де вказано на недотримання ОСОБА_3 вимог п.12.3 ПДР України, тому припущення позивача про винуватість ОСОБА_3 посилаючись на експертизу є безпідставними, у звязку з тим, що це виключна компетенція суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, однак вина у вчиненні ДТП відповідачів при розгляді справи про адміністративні правопорушення не була встановлена. ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.05.2016. Вказівка в постанові районного суду на те, що ПДР були порушені водієм ОСОБА_3М не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки відносно останнього працівниками ДПС протокол про адміністративне правопорушення не складався. Посилання на дане рішення є безпідставним та не обґрунтованим, так як в Постанові від 29.06.2016 зазначено, що суддя не вирішує питання відносно вині ОСОБА_3, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався. Отже, позивач не надав жодного належною доказу на підтвердження вини відповідача ОСОБА_3М

Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.10.2015 о 10год.40хв. в м.Харкові на перехресті вул.Б.Хмельницького та пл.Повстання, 7/8 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Фольксваген Пасат реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

29 червня 2016 року Червонозаводським районним судом м.Харкова розглянуто справу про адміністративне правопорушення №646/14027/15-п, за результатами розгляду якої винесено постанову та закрито провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди, (частина друга ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дійсно, положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.57).

Так, у постанові від 29 червня 2016 року Червонозаводського районного суду м.Харкова зазначено, що у судовому засіданні показання водія ОСОБА_3 про те, що не уступивши дорогу автобусу Неоплан, який рухався по головній дорозі, Фольксваген з моменту зміни напрямку руху ліворуч продовжував рухатися і в цей час виникло зіткнення, свого підтвердження не знайшли. Згідно пояснень очевидця ДТП ОСОБА_6, який у судовому засіданні як свідок дав пояснення про те, що він приблизно о 10год.30хв. 23.10.2015, керуючи автомобілем Кіо, рухався по вул.. Кірова в сторону вул.. Б.Хмельницького в м.Харків у русі інших автомобілів. Перед перехрестям з вул.Б.Хмельницького він ввімкнув лівий поворот і, стоячи на перехресті, став чекати своєї черги для здійснення повороту ліворуч, оскільки перед його автомобілем повернув ліворуч автомобіль ОСОБА_7, за ним Фольксваген Пасат, які ввімкнули поворот ліворуч на вул. ОСОБА_4. При цьому, автомобіль ОСОБА_7 вже майже виїхав на вул. ОСОБА_4 і зупинився, пропускаючи пішоходів, за ним зупинився автомобіль Фольксваген пасат. На момент здійснення повороту ліворуч перешкод для цих автомобілів не було, автобус Неоплан рухався зі сторони проспекту Московського на відстані приблизно 50-70м від перехрестя, він то зупинявся, то знову починав рух і допустив, вже на невеликій швидкості зіткнення з автомобілем Фольксваген пасат. Праворуч від автобуса іншого транспорту не було. До моменту, як автобус Неоплан допустив зіткнення зі стоячим автомобілем Фольксваген Пасат автомобіль під його керуванням та автомобіль Фольксваген стояли 9-15 секунд. Водій автомобіля Фольксваген не мав можливості уникнути зіткнення, оскільки попереду нього стояв перед пішохідним переходом автомобіль Деу ланос, а за ним автомобіль під його керуванням. Таким чином, при розгляді справи встановлено, що на момент ДТП автомобіль Фольксваген під керуванням водія ОСОБА_2 не рухався, почав здійснювати поворот ліворуч, впевнившись в тому, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, але своєчасно завершити поворот ліворуч не зміг, оскільки автомобіль, що рухався попереду нього, зупинився.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судом встановлено, що винні дії відповідача ОСОБА_3 знаходяться в прямому причинному зв'язку із завданою позивачу майновою шкодою, тому відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати шкоду.

Разом з цим, ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу своєї невинуватості у завданні шкоди позивачу.

Таким чином, суд приходить висновку, що вина відповідача ОСОБА_3 встановлена, оскільки це підтверджено належними та допустимими доказами по справі, а дії відповідача щодо порушень правил дорожнього руху знаходились у причинно-наслідковому зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10449 від 19.07.2016 величина матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля Фольксваген пасат реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП 23.10.2015 складає 81728,30грн.

Крім того, згідно наданої квитанції позивачем сплачено за проведення експертного автотоварознавчого дослідження №10449 1107,00грн.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів завдану майнову шкоду, при цьому суд не вбачає підстав для задоволення позову до ТОВ «Компанія Одісей», оскільки згідно наданих на запит суду відомостей Дергачівського обєднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області, Дергачівського районного центру зайнятості, відомості щодо найманого працівника ОСОБА_3 за жовтень 2015 року у ТОВ «Компанія Одісей» відсутні.

Крім того, як вбачається з наданої представником відповідача ТОВ «Компанія Одісей» копії договору суборенди транспортного засобу №01/10, укладеного 01.10.2015 між ТОВ «Компанія Одісей» та ОСОБА_3, останній отримав у суборенду транспортний засіб марки Неоплан реєстраційний номер НОМЕР_6.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України, у ТОВ «Компанія Одісей» відсутні підстави відшкодовувати шкоду, завдану ОСОБА_3

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову до ПАТ СК «Брокбізнес», виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Так, позивачем надано витяг з бази МТСБУ, з якого не можливо встановити умови договору страхування, розмір цивільно-правової відповідальності перед третіми особами під час керування транспортним засобом марки Неоплан реєстраційний номер НОМЕР_6 на час ДТП, при цьому, позивачем не надано страхового полісу або інших будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що шкода у повному обсязі підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, як заподіювача шкоди, який не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, в разі наявності укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога про визнання в діях відповідача ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, оскільки дане питання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 838,35грн.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 174, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 81728,30грн, витрати, повязані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1107,00грн. та витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 838,35грн., а всього 83673,65грн. (вісімдесят три тисячі шістсот сімдесят три гривні 65 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційному суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко