Справа № 296/2443/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

при секретарі - Галіцькій А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Житомирської області, Головного управління національної поліції України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

16.03.2016 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів попереднього слідства. В обґрунтування позову вказав, що 14 січня 2010 року слідчим управлінням УМВС України в Житомирський області проти нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і в цей же день його було затримано за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст.115 КПК України. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.01.2010 відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 14.03.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.10.2011, його було визнано винним у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2012 вирок суду першої інстанції та ухвалу Апеляційної інстанції скасовано і справу направлено на новий розгляд.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.06.2014 відносно нього було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01.03.2016, його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано за даним обвинуваченням.

Посилаючись на те, що в результаті незаконних дій працівників органів досудового слідства, прокуратури та суду, на протязі шести років одного місяця та вісімнадцяти днів він незаконно перебував під слідством та судом і на протязі чотирьох років шести місяців та чотирьох днів незаконно утримувався під вартою, чим йому було заподіяно значну моральну шкоду, позивач просив: «Постановити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на мою користь 10 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.»

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і уточнили, що позивач перебував під слідством та судом шість років десять місяців і два дні, оскільки остаточно справа щодо нього була вирішена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016 року, якою вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 23.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01.03.2016 залишено без змін.

Представник відповідача державної казначейської служби України проти позову заперечував у повному обсязі.

Представник притягнутої до участі в справі, в якості співвідповідача, прокуратури Житомирської області позов визнав частково, в сумі 235 306 грн. 66 коп., виходячи з того, що позивачу необхідно відшкодувати 3 200,00 гривень за кожен місяць перебування під слідством і судом (73 місяці 16 днів х 3 200 = 235 306 грн. 66 коп.).

Представник притягнутого до участі в справі, в якості співвідповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області і його територіальних органів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 січня 2010 року слідчим управлінням УМВС України в Житомирський області проти позивача була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і в цей же день його було затримано за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст.115 КПК України (а.с. 4, 5-8).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.01.2010 відносно ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а. с. 9).

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 14.03.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.10.2011, позивача було визнано винним у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі (а. с. 13-20).

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2012 вирок суду першої інстанції та ухвалу Апеляційної інстанції скасовано і справу направлено на новий розгляд (а. с. 21-23).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.06.2014 відносно ОСОБА_2 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд (а. с. 40).

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01.03.2016, позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано за даним обвинуваченням (а. с. 41-56).

Ухвалою вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.12.2016 касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишено без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 1 березня 2016 року щодо ОСОБА_2 без змін.

Спірні правовідносини регулюються ст.1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Конституцією України.

Статтею 3 Конституції України встановлено «Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави».

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розміру і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, у разі постановлення виправдувального вироку суду.

Аналізуючи встановлені факти та вказану норму Закону, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки така шкода діями органу досудового слідства, прокуратури і суду була завдана і полягала в наступному.

Так, судом достовірно встановлено, що кримінальне переслідування відносно позивача тривало на протязі шести років десяти місяців та двадцяти трьох днів. З них чотири роки шість місяців та чотири дні ОСОБА_2 перебував під вартою, один рік вісім місяців 13 днів під підпискою про невиїзд та девять місяців 7 днів справа перебувала на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Безспірно, що кримінальним переслідуванням, перебуванням під вартою та перебуванням під підпискою про невиїзд позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала в тому, що він тривалий час був обмежений у здійсненні своїх конституційних прав та свобод, ізольований від суспільства в установах виконання покарань, поза своєю волею перебував в середовищі підозрюваних та засуджених, не мав можливості нормального спілкування з своїми рідними, близьким та друзями, не міг виховувати та турбуватися про своїх дітей, тощо.

Крім цього, судом приймаються до уваги негативні наслідки у вигляді вимушених змін у житті позивача, ступеню зниження його авторитету, престижу, репутації і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, які настали для позивача в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, утримання під вартою та іншими діями органі досудового слідства прокуратури.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У звязку з викладеним, суд визначає розмір відшкодування для позивача у відношення до мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а саме, 3 200 гривень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за час перебування під вартою, суд виходить з того, що за весь період кримінального переслідування, під час перебування під вартою, останній був позбавлений можливості реалізовувати найбільшу кількість своїх прав та свобод, як то право на свободу та особисту недоторканість, право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на працю, на підприємницьку діяльність, право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, та ін. У звязку з чим, суд визначає відшкодування моральної шкоди для позивача за час перебування під вартою в пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць такого перебування. Відповідно сума відшкодування становить 3 200 х 5 = 16 000 х 54 місяці 4 дні = 866 133 гривень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за час перебування на підписці про невиїзд, суд також враховує, що позивач був обмежений у здійсненні свого конституційного права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Враховуючи зазначені обмеження, суд визначає відшкодування за час перебування на підписці про невиїзд в сумі, кратній трьом мінімальним заробітним платам на кожен місяць такого перебування. Таким чином, сума відшкодування за вказаний період буде становити 196 160 гривень (один рік вісім місяців 13 днів = 20 місяців 13 днів х (3 200 х 3) = 196 160).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди за період продовження розгляду кримінальної справи відносно позивача Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд виходить з мінімального розміру такого відшкодування, який встановлений законом 3 200 гривень на місяць. Таким чином, сума відшкодування за цей період буде становити 29 546 гривень (3 200 х 9 міс. 7 днів = 29 546).

Таким чином, загальна сума відшкодування становитиме 1 091 839 гривень (29 546+196 160+866 133= 1 091 839).

Вказаний розмір відшкодування буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 27, 28, 29, 30, 33, 43 ,49 Конституції України, ст.1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 091 839 (один мільйон девяносто одну тисячу вісімсот тридцять девять) гривень на відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський