Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, в якому, посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору від 02 липня 2007 року, просило стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5 заборгованість за цим договором у розмірі 8 059,30 дол. США, з яких: непогашена сума кредиту - 7 009,32 дол. США, заборгованість за процентами - 629,49 дол. США, комісія за користування кредитом - 5,43 дол. США, пеня - 20,50 дол. США, штраф (фіксована частина) - 11,33 дол. США, штраф (процентна складова) - 383,24 дол. США.

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_4 у березні 2016 року подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсними кредитний договір від 02 липня 2007 року і договір іпотеки від 02 липня 2007 року.

В обґрунтування вказаних вимог, ОСОБА_4 зазначила, що банк у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй як споживачу фінансових послуг в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту, крім того, у п. 7.1 кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує банку щомісяця винагороду у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, розмір якої взагалі не зазначений. Вважала, що ці умови є несправедливими, оскільки вони передбачають додаткові нарахування, які призводять до збільшення відсотків за користування кредитом. Також сторонами не було складено графік погашення кредиту, що дало банку можливість проводити зарахування коштів на рахунки на його розсуд.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 8 059,30 дол. США, що за курсом НБУ становить 177 868,85 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 644,24 дол. США та 9 160,62 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Встановивши, що позивач свої зобов'язання з надання кредитної лінії виконав, а відповідачі свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконували, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не ставила вимогу про визнання окремих умов договору, які вона вважає несправедливими, недійсними, а просила визнати кредитний договір вцілому недійсним, однак судами було правильно зазначено, що підстав для задоволення зустрічних вимог немає. Так, оспорюваний ОСОБА_4 кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович