Справа № 448/324/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1191/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 6 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, з участю третьої особи: Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про демонтаж самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а:

22 березня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом про демонтаж самовільно встановленої димохідної труби та котла на тверде паливо, які встановлені в самовільно побудованій будівлі (споруді), а також демонтаж самовільно побудованого гаража з самовільно побудованими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 за рахунок відповідачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачами самочинно, без отримання встановлених законом дозволів та в порушення будівельних норм побудовано гараж, в якому вони встановили котел на тверде паливо та біля гаража із зовнішньої сторони на відстані 5-6 м від її (позивача) будинку встановили димохідну трубу. Під час користування котлом опалення через димохідну трубу дим та залишки згоряння потрапляють на її подвір'я, створюють задимлення подвір'я та житлового будинку, чим спричиняються незручності та порушуються її права, оскільки внаслідок такого задимлення важко дихати, продукти згорання осідають на її подвір'ї та городі, що позбавляє можливості вирощувати городину та відкривати вікна. Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 6 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, з участю третьої особи Судовишнянської міської ради Мостиського району Львівської області.

Рішення суду оскаржили представники ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з абз.2, 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що на підтвердження позовних вимог та порушення прав позивача не надано належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, позовні вимоги не конкретизовані.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_2, яке межує із будинковолодінням, у якому проживають відповідачі,- АДРЕСА_1 у цьому місті.

Відповідно до характеристики будівель і споруд, що міститься у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, складеного станом на 5 травня 1996 року, а також свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 квітня 2016 року, до будинковолодіння належить житловий будинок, сарай, вбиральня, огорожа, погріб і криниця. Докази про будівництво гаража з дотриманням містобудівного законодавства відсутні.

Разом з тим сторонами не заперечується, що відповідачами у їх господарстві збудований і використовується гараж.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та земельною ділянкою задоволено частково: заборонено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 використовувати гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як автосервіс, тобто для ремонту та фарбування автомобілів. У цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, яким скасовано рішення від 17 грудня 2014 року у частині відмови у позові про заборону використовувати котельню в приміщенні гаража та в цій частині ухвалено нове рішення, яким заборонено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 використовувати котельню (твердопаливний котел) в приміщенні гаража за їх адресою. Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Вказаними судовими рішеннями встановлено і відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що належними доказами підтверджені наступні обставини.

Відповідно до акту депутатської комісії Судововишнянської міської ради від 18листопада 2013 року підтверджується встановлення у гаражі відповідачів твердопаливного котла для обігріву гаража та житлового будинку з димовивідною трубою та також проведення ремонтних робіт легкових автомобілів. З врахування щільності житлової забудови, правил добросусідства комісія рекомендувала перенести котельню з димохідною трубою в інше місце.

Ухвалою Судововишнянської міської ради від 22 листопада 2012 року №51 про розгляд заяви ОСОБА_3, затверджено висновок депутатської комісії з комунального майна та господарства і охорони навколишнього природного середовища, зобов'язано вирішити вимоги ОСОБА_3 та у разі невиконання - вжити передбачені законом заходи. Цим висновком депутатської комісії встановлено облаштування та використання на території подвір'я ОСОБА_7 в приміщенні гаража станції (сервісу) по ремонту автомобілів з використанням котла у гаражі для опалення гаража та спалювання відходів, які знаходяться у щільній міській забудові та безпосередній близькості до житлового будинку позивача.

При проведенні повторної перевірки спеціалістом Державної санітарно-епідеміологічної служби від 23 серпня 2013 року рекомендовано ОСОБА_7, який використовує гараж та твердопаливний котел у гаражі, вчинити дії по запобіганню шкідливого впливу димових газів на здоров'я сусідів - сім'ї ОСОБА_3.

Факт встановлення у гаражі та використання відповідачами твердопаливного котла для обігріву гаража і житлового будинку з вивідною трубою висотою близько 6 м також доводиться довідкою обстеження на предмет законності встановлення та дотримання чинних будівельних норм та стандартів при встановленні та експлуатації гаража та котельні.

Суд першої інстанції на підтвердження мотивів оскаржуваного рішення посилається на висновок № 037/15 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної в межах іншої справи (№ 448/840/14), у якій ухвалено рішення Мостиським районним судом 17 грудня 2014 року, що частково залишене без змін і частково скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58,59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону.

Суд не може обґрунтовувати своє рішення висновком експертизи, отриманим іншим судом (або цим же судом) при розгляді іншої справи. Підстави і порядок призначення експертизи встановлені ст. 143 ЦПК України, згідно якої експертиза призначається судом для з'ясування обставин, що мають значення саме для тієї справи, яку суд розглядає. Врахування висновку експертизи, призначеної іншим судом і при розгляді іншої справи, судом, що розглядає дану справу, вважається отриманням доказів з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 59 ЦПК України). Тому суд не вправі обґрунтовувати своє рішення таким висновком експертизи.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. За клопотанням представника позивача апеляційним судом призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку №029/17 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у межах цієї справи, розташування димохідної труби, яка в червні 2015 року була влаштована на даху гаража за адресою: АДРЕСА_1 і використовувалась для відведення димових газів, отриманих від роботи котла на тверде паливо, розташованого в гаражі, не змінилось. Використання гаражу в приватних цілях як гаражу відповідає будівельним нормам і не відповідає у випадку використання його в якості автомайстерні чи котельні. Використання існуючого димоходу, розташованого на даху гаражу за цією адресою, для відведення димових газів, отриманих від використання твердопаливного котла, розташованого в приміщенні гаражу чи в прибудованій будівлі не відповідатиме нормам ДБН, зокрема: п.6.3.13; п.6.8; п.6.8.25 ДБН В.2.5-67:2013 та п.9.3.3 ДБН В.2.-77:2014 (а.с.202-212).

Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції, що за результатами акту державного виконавця від 8 грудня 2015 р. (а.с.61) видно, що за адресою АДРЕСА_1 в приміщенні гаражу котел відсутній. Котел облаштований в приміщенні котельні, та на даний час здійснюється опалення саме з даного приміщення.

Однак, є встановленим, що відведення продуктів згоряння проводиться тією ж димохідною трубою, що і раніше.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом демонтажу димохідної труби, встановленої на даху гаража в господарстві відповідачів, яка використовується для відведення димових газів від котла на тверде паливо. В решті позову належить відмовити, оскільки на підтвердження позовних вимог в іншій частині позивачем не надано належних та допустимих доказів про порушення її прав та законних інтересів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_5 ОСОБА_9, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 6 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Демонтувати димохідну трубу, встановлену на даху гаража в господарстві ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, яка використовується для відведення димових газів.

В решті позову відмовити.

Рішенняапеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді