Справа № 353/873/16-ц
Провадження № 2/353/26/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю секретаря - Чемерис О.М.

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментах, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом, позовні вимоги якого зменшив та неодноразово уточнював її представник (востаннє 25.04.2017 року), до відповідача про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 6781,0 грн. за період з 01.06.2009 року по 01.01.2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 02.09.2005 року перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. 15.02.2012 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народилася одна дитина: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 300,0 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення 22.06.2009 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 2-374/2009 р. Старшим державним виконавцем ВДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_6 відкрито виконавце провадження та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої вручена відповідачу. Однак з 22.06.2009 року до цього часу відповідач свої зобовязання не виконує, аліменти не сплачує. Станом на 31.10.2016 року, згідно розрахунку № 47524032, який видано головним державним виконавцем, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 20675,60 грн. Виходячи з розміру заборгованості по аліментах неустойка від вказаної суми за період з 01.06.2009 року по 01.01.2017 року становить 6781,0 грн. У звязку з невиплатою аліментів її матеріальне становище значно погіршилося, вона не мала змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї. Відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів на утримання їхньої дочки, безпідставно відмовлявся сплачувати аліментів, періодично міняє місця постійної роботи. Проте, під час перебування справи на розгляді в суді відповідачем було погашено вищевказану заборгованість по сплаті аліментів. А тому, позивачка просить сягнути з відповідача на її користь лише пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 6781,0 грн. за період з 01.06.2009 року по 01.01.2017 року, а також судові витрати по справі.

06.03.2017 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 подала до суду письмове заперечення на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказала, що відповідач не мав матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у повному обсязі, у звязку з чим допустив заборгованість. Проте, станом 01.05.2017 року здійснив погашення заборгованості по сплаті аліментів, про що свідчить розрахунок Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Стосовно стягнення з відповідача пені по аліментах, вважає, що слід застосувати спеціальну позовну давність, передбачену ст. 258 ЦК України, розрахувавши неустойку (пеню) за прострочення аліментів лише в межах одного року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав зазначених у письмовому запереченні.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що Позивачка та Відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який 15.02.2012 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачці було відновлено дошлюбне прізвище «Головата» (а.с. 8). За час перебування в шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «Батько» вказано ОСОБА_3 (відповідач) (а.с. 4). 06.07.2016 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Терлецька», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 300 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. На виконання вищевказаного рішення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 22.06.2009 року видано виконавчий лист № 2-374/2009 р. (а.с. 3), який знаходиться на виконанні у Тлумацькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Стягнення розпочато з 26.05.2009 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах № 47524032, виданого головним державним виконавцем ВДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_6, станом на 01.10.2016 року заборгованість Відповідача по сплаті аліментів за період з травня 2009 року по вересень 2016 року включно становила 20675 грн. 60 коп. (а.с. 10). Також відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого державним виконавцем Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_11, станом на 01.03.2017 року Відповідачем також було прострочено сплату аліментів за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року включно (а.с. 73 зворот).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, проведеним державним виконавцем, відповідачу було достеменно відомо про обовязок сплачувати аліменти своїй колишній дружині на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, однак він аліменти сплачував тільки протягом 2012-2013 років, періодично та не в повному обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не виконував обовязок щодо сплати аліментів на утримання дитини, покладений на нього судовим рішенням.

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Нарахування пені проводиться у випадку прострочення зобовязання, яке в даному випадку виникає із рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, рішення суду від 22.06.2009 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі після набрання законної сили звернене стягувачем до примусового виконання у червні 2009 р. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку факт прострочення виконання аліментного зобовязання повязаний із датою його виникнення зверненням судового рішення до примусового виконання та із визначеним строком його виконання щомісячно.

Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це повязано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачкою у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а, саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця у якому виникла така заборгованість.

На підтвердження правильності такого способу розрахунку пені за прострочення сплати аліментів у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-94цс15, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 355 ЦПК України, викладені наступні висновки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до правил ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відтак, суд звертає увагу на те, що здійснений позивачкою розрахунок розміру пені у спірних правовідносинах проведений з врахуванням кожної суми щомісячного платежу у 300,00 грн. (визначений судом щомісячний розмір аліментів), шляхом множенням суми платежу за місяць на кількість прострочених днів місяця та на 1 відсоток пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за період з 26.05.2009 року (початку стягнення аліментів) по 01.01.2017 року.

Так, згідно проведеного позивачкою та її представником розрахунку, який 25.04.2017 року було уточнено (а.с. 123), пеня за прострочення сплати аліментів становила: за 2009 рік 579,29 грн., за 2010 рік 1095,0 грн., за 2011 рік 822,0 грн., за 2012 рік 909,0 грн., за 2013 рік 643,0 грн., за 2014 рік 822 грн., за 2015 рік 1002,0 грн., за 2016 рік 909,0 грн., що всього разом становить 6781,29 грн.

Згідно розрахунків заборгованості по аліментах, виданих державним виконавцем Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківської області ОСОБА_11, станом на 01.03.2017 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів становила 8259 грн. 00 коп. (а.с. 73-74), а станом на 01.05.2017 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів становить 259 грн. 00 коп. (а.с. 98-99). При цьому, з вказаних розрахунків вбачається вчасна сплата відповідачем аліментів за період з січня 2017 року по березень 2017 року включно, а тому пеня за вказані періоди не нараховувалась. Факт погашення відповідачем заборгованості також підтверджується копіями квитанцій (а.с. 100).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачкою та її представником розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, відповідачем та його представником по справі суду не представлено.

Проте, що стосується нарахованої пені за прострочення сплати аліментів за травень 2009 року в розмірі 18,29 грн., яку позивачка та її представник врахували в загальній сумі пені за період з 01.06.2009 року по 01.01.2017 року, суд вважає, що вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки вона виходить за межі позовних вимог.

Крім цього, суд перевіривши розрахунок нарахованої пені від 25.04.2017 року, складений представником позивачки, приходить до висновку, що розрахунок пені за 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік та 2014 рік, проведений у відповідності до вищевказаних вимог та нарахована пеня за вказані періоди підлягає стягненню з відповідача. До цього ж, що стосується розрахунку пені, проведеного за підрахунками суду, то вона становить: за 2012 рік - 921,0 грн., за 2015 рік 1005,0 грн., за 2016 рік 912,0 грн., однак враховуючи те, що представник позивача просить стягнути з відповідача пеню за вказані періоди у меншому розмірі, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог про стягнення пені за вказані періоди у меншому розмірі. Проте, що стосується розрахунку пені за 2013 рік, він не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки за підрахунками судом встановлено, що сума пені буде складати 633,0 грн., а не 643,0 грн., а отже дана вимога підлягає до часткового задоволення.

Таким чином, загальний розмір пені за ті періоди, коли прострочення сплати аліментів відбувалось з вини відповідача, та які просить позивачка та її представник, а саме з 01.06.2009 року по 31.12.2016 року, становить 6753 грн. 00 коп. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені за прострочення аліментів в межах одного року є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанція від 01.11.2016 року, а.с. 21).

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат понесених нею на правову допомогу в сумі 3720,0 грн. (квитанція до прибуткового ордеру від 07.03.2017 року, а.с. 77, акт приймання виконаних робіт від 07.03.2017 року, а.с. 78) та 3840,0 грн. (квитанція до прибуткового ордеру № 16/10/16-Т від 25.04.2017 року, а.с. 124), то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, з акту приймання виконаних робіт від 07.03.2017 року, складеного між адвокатом ОСОБА_2 та клієнтом ОСОБА_1, останній було надано юридичні послуги на суму: 17.10.2016 року консультація, написання позовної заяви 580,0 грн., 23.11.2016 року участь у судовому засіданні 580,0 грн., 21.12.2016 року - написання уточнення позовних вимог 640 грн., 23.12.2016 року участь у судовому засіданні 640,0 грн., 07.03.2016 року участь у судовому засіданні 1280,0 грн. Згідно даного акту вказані суми розраховані від 40 % мінімальної заробітної плати, що не відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Крім цього, як вбачається із Договору про надання правових послуг адвокатом № 17/10/16-Т від 07.03.2017 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_2 та клієнтом ОСОБА_1, адвокат прийняв на себе зобовязання на представництво інтересів позивачки в суді, а отже з цього моменту адвокат ОСОБА_12 почав приймати участь в розгляді цивільної справи. Відтак його участь в судових засіданнях 23.11.2016 року та 23.12.2016 року, як зазначено у акті, була фізично неможлива, а отже витрати понесені позивачкою на правову допомогу за вказані послуги не підлягають стягненню з відповідача. Дані обставини також підтверджуються довідкою секретаря судових засідань Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2016 року, з якої вбачається, що сторони в судове засідання не зявились та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім цього, участь адвоката в судовому засіданні 23.12.2016 року не підтверджена матеріалами справи, оскільки розгляд справи судом на вказану дату не було призначено. Як вбачається з журналу судового засідання Тлумацького районного суду Івано-Франківської області представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вступив до участі у розгляді цивільної справи 07.03.2017 року та приймав участь в судовому засіданні 07.03.2017 року (а.с. 101-106).

Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивачки документально підтверджені судові витрати понесені нею на правову допомогу в загальному розмірі 1860,0 грн., з розрахунку 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в якому адвокат надавав правову допомогу, а саме за 17.10.2016 року 580,0 грн., за 21.12.2016 року 640,0 грн. та за 07.03.2017 року - 640,0 грн.

Що стосується стягнення з відповідача витрат понесених позивачкою на правову допомогу на суму 3840,0 грн. відповідно до квитанції до прибуткового ордеру № 16/10/16-Т від 25.04.2017 року, то дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки згідно вказаної квитанції підставою для надання зазначених послуг був договір № 16/10/16-Т від 16.10.2016 року, який відсутній у матеріалах справи.

На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 49, 549 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213- 215, 355, 360-7 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, фактичного жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_7, пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.06.2009 року по 31.12.2016 року включно в розмірі 6753 грн. 00 коп. (шість тисяч сімсот пятдесят три гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, фактичного жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_7, 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок витрат понесених по сплаті судового збору та 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок витрат понесених на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Н.І. Лущак