18.04.2017 227/4976/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

при секретарі Сисенко Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно збереженого майна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і просить стягнути з останнього на його користь вартість безпідставно набутого майна загальна вартість якого складає 61064,29 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що в грудні 2013 року між ним та відповідачем був укладений усний попередній договір відповідно до якого вони обидва зобов»язалися розпочати спільну комерційну діяльність. За попередніми домовленостями ОСОБА_3 зобов»язався виконувати роботи по встановленню газобалонного обладнання на автомобілі, а позивач зобов»язався придбати за власний рахунок відповідне обладнання(матеріали для вказаного обладнання) та інструменти для його встановлення, доставити його та передати відповідачу. В період з грудня 2013 року по червень 2014 року позивач придбав обладнання, матеріали та інструмент, які відповідно до первинних документів, що додаються до позову, передав відповідачу на загальну вартість 61064,29 грн.. Але, відповідач свої обов»язки за вищевказаною домовленістю не виконав, відмовився підписати договір спільної діяльності та перестав спілкуватися з ним. Добровільно повернути передані йому позивачем товарно-матеріальні цінності, згідно первинних документів (акту передачі, накладних) не бажає. На підставі викладеного позивач вважає, що відповідач втратив передане йому майно і тому просить суд, на підставі ст.1212, 1213 ЦК України, стягнути з відповідача його вартість в сумі 61064,29 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі і суду пояснив, що з відповідачем в грудні 2013 року домовились спільно працювати, а саме займатися підприємницькою діяльністю щодо ремонту та переобладнання транспортних засобів, а саме щодо встановлення газобалонного обладнання на автомобілі. За вказаною домовленістю він повинен був купувати і доставляти інструменти, матеріали для цієї діяльності та вести бухгалтерію і документацію, а відповідач безпосереднього повинен був здійснювати роботи по встановленню газобалонного обладнання на автомобілі клієнтів. Для цієї мети ОСОБА_3 пройшов навчання, оплату якої здійснив позивач. Також між ними було оговорено, що прибуток буде розподілятися між ними порівну, тобто 50 на 50. Письмовий договір на спільну діяльність укладено не було, бо відповідач відмовився підписати підготовлений позивачем договір. З січня 2014 року він з відповідачем стали здійснювати вищевказану діяльність за адресою м.Добропілля вул.Крупської, 90. Вказане приміщення було ним орендоване. У період з грудня 2013 року по червень 2014 року він купував матеріали, інструменти для їх діяльності і передавав їх під розпис ОСОБА_3, що підтверджується актом передачі та накладними доданими до позову. В лютому 2015 року відповідач перестав виконувати свої обов»язки і пішов від нього, не віддавши йому кошти, які були вкладені для здійснення цієї діяльності та інструменти, які були куплені для цієї мети. Зазначив, що вартість матеріалів і інструментів, які були куплені і передані відповідачу підтверджується актом передачі, накладними від 10.04.2014 року, 25.04.2014 року, 13 травня 2014 року, 17 червня 2014 року, 04.06.2014 року та 25.06.2014 року. На запитання суду пояснив, що в період з січня 2014 року по лютий 2015 року вони встановлювали газобалонне обладнання на автомобілі клієнтів і матеріали, які придбалися в цей період дійсно були встановлені на автомобілі клієнтів. За час спільної діяльності з ОСОБА_3 вони поставили газобалонне устаткування більш ніж на 40 автомобілів. Також зазначив, що обліку матеріальних цінностей та бухгалтерського обліку їх спільної діяльності не велося. Також зазначив, що після того як ОСОБА_3 припинив з ним діяльність він здійснював свою діяльність разом з родичами останнього.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позовних вимог відповідача і просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що дійсно він і позивач домовилися вести спільну діяльність щодо встановлення газобалонного обладнання на транспортні засоби. Будь-яких письмових угод вони не укладали. Вказану діяльність вони здійснювали в приміщенні позивача за адресою м.Добропілля по вул.Крупської. У вказаному приміщенні він встановлював газобалонне обладнання на автомобілі клієнтів, які до них звертались. ОСОБА_1 купував матеріали для діяльності та передавав йому. Вказаною діяльністю вони разом займалися з січня 2014 року до квітня 2015 року. Потім між ними трапився конфлікт, вони посварилися і після цього він віддав ключі від вказаного приміщення ОСОБА_1 і перестав з ним працювати. Зазначив, що коли він уходив, то ніяких інструментів, які купувались ОСОБА_1 він не брав. Всі інструменти та матеріали залишались в майстерні за вказаною адресою. Також зазначив, що за час їх спільної праці інструменти, які були необхідні йому в роботі знаходились у гаражі по вул.Крупської. Інші деталі, які повинні були встановлюватися на автотранспорт видавалися йому ОСОБА_1. У нього доступу до вказаних матеріалів не було. Відповідач не заперечував наявність свого підпису на акті прийому передачі та на накладних, які надані позивачем, але зазначав, що вказаний підпис він ставив, тоді коли вносив дані з цих накладних в компютер, з метою ведення свого обліку. Також зазначив, що всі матеріали, які зазначені в накладних та акті передачі матеріалів та інструментів були встановлені на автомобілі клієнтів, які до них звертались, тобто вказані матеріали були використанні під час їх спільної діяльності. Також зазначив, що за час їх спільної діяльності вони встановили газобалонне устаткування приблизно на 100 автомобілів.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є рідним братом позивача. Йому відомо, що позивач та відповідач спільно працювали, а саме встановлювали газобалонне обладнання на автомобілі. На цю діяльністю позивач займав у нього кошти. Вказаною діяльністю вони займалися з 2013 року, потім вони перестали разом працювати. Що між ними трапилось йому не відомо. Зазначив, що свою діяльність позивач і відповідач здійснювали в м.Добропілля по вул.Крупської, де знаходився гараж. На запитання представника відповідача свідок пояснив, що він не бачив, щоб відповідач щось забирав з вищевказаного гаражу, коли припинив працювати з позивачем.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що відповідач є його племінником. Йому відомо, що останній раніше працював у позивача. Позивач та відповідач займалися встановленням газо-балонного обладнання на автомобілі. В 2014 році взимку він також користувався послугами ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Вони йому на автомобіль встановлювали газобалонне обладнання. За це він сплатив 9 тисяч гривень. Кому саме він віддавав гроші не пам»ятає. Будь-яких чеків йому не видавалось з цього приводу. Також зазначив, що з ОСОБА_3 також працював ОСОБА_7. Роботи з встановлення обладнання на його автомобіль відбувались в гаражі по вул.Крупській м.Добропілля.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з восени 2014 року по травень-червень 2016 року він працював у ОСОБА_1 позивача у справі і займався встановленням газобалонного обладнання на автомобілі. Працював він в гаражі, який знаходить в м.Добропілля по вул.Крупської. Спочатку він працював у ОСОБА_1 разом з відповідачем ОСОБА_3. Матеріали для роботи видавав їм ОСОБА_1. У гаражі знаходились інструменти, які були необхідні для роботи. Після того, як ОСОБА_3 перестав працювати з ОСОБА_1 він залишався у останнього і працював разом з ним. Зазначив, що коли ОСОБА_3 пішов від ОСОБА_1 всі інструменти, якими вони користувалися під час роботи залишись у гаражі. ОСОБА_3 ніяких інструментів або матеріалів з вказаного гаражу не забирав.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що сторони за взаємною згодою, з січня 2014 року по лютий 2015 року, здійснювали спільну діяльність, а саме займались ремонтом та переобладнанням автомобілів.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Договір про спільну діяльність, згідно ст.1131 ЦК України, укладається у письмовій формі.

Письмової угоди з приводу спільної діяльності між сторонами укладено не було. Вказану діяльність вони здійснювали по усній домовленості.

Місцем проведення цієї діяльності було гаражне приміщення за адресою м.Добропілля вул.Крупської, 90, яке орендував позивач.

За час спільної діяльності позивач займався придбанням інструментів та матеріалів для ремонту та переобладнання автомобілів, а відповідач безпосередньо здійснював ремонт та переобладнання.

Також в судовому засіданні встановлено, що інструменти для спільної діяльності знаходились в гаражному приміщенні за адресою м.Добропілля вул.Крупської, 90. Деталі для ремонту та переобладнання знаходились у складі позивача, доступ до якого відповідач не мав.

З позовних вимог позивача вбачається, що він просить стягнути з відповідача вартість інструментів та матеріалів, які він придбав та передав останньому згідно:

акту передачі від 07.12.2013 року на суму 30460,21 грн. (а.с.8-9)

видаткової накладної № 3743 від 10.04.2014 року на суму 3613,06 грн.(а.с.10)

видаткової накладної № 4698 від 25.04.2014 року на суму 3516,67 грн.(а.с.11)

видаткової накладної № 5660 від 13.05.2014 року на суму 9350,78 грн. (а.с.12)

видаткової накладної № 8154 від 17.06.2014 року на суму 7311,96 грн.(а.с.13)

видаткової накладної № 8175від 17.06.2014 року на суму 2725,61 грн. (а.с.14)

видаткової накладної № б/н від 04.04.2014 року на суму 960,00 грн (а.с.15)

видаткової накладної № 65 від 25.06.2014 року на суму 3126,00 грн. (а.с.16).

З пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що за час їх спільної діяльності, а саме з січня 2014 року по лютий 2015 року вони здійснили газобалонне устаткування майже на 100 автомобілях.

Позивач вищевказані пояснення відповідача підтвердив, але зазначив, що він точно не пам»ятає кількість автомобілів на яких вони встановлювали газобалонне устаткування, але зазначив, що їх було більше 40.

Також, позивач в судовому засіданні підтвердив суду, що зазначені в вищевказаних акті та накладних матеріали для ремонту та переобладнання автомобілів були використані в період їх спільної діяльності з січня 2014 року по лютий 2015 року, але кошти за вказані матеріали він від відповідача не отримував за них. При цьому позивач не оспорював, що оплату за ремонт та переобладнання автомобілів в ході їх спільної діяльності отримували коли він, а коли відповідач.

З пояснень позивача судом встановлено, що саме він за усною домовленістю повинен був здійснювати бухгалтерській облік їх діяльності, але цього не робив. Це були лише письмові чорнові записи.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що він фактично бажає, щоб відповідач повернув йому кошти, на які він розраховував як на прибуток від їх спільної діяльності, але не отримав.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про кількість та вартість виконаних робіт за період спільної діяльності позивачем суду надано не було.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набувач, відповідно до ст.1213 ЦК України, зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини судом встановлено, що матеріали та деталі для переобладнання та ремонту автомобілів, які були придбані позивачем та передані відповідачу на підставі акту передачі від 07.12.2013 року на суму 12335,21 грн. (а.с.8-9), видаткової накладної № 3743 від 10.04.2014 року на суму 3613,06 грн.(а.с.10), видаткової накладної № 4698 від 25.04.2014 року на суму 3516,67 грн.(а.с.11), видаткової накладної № 5660 від 13.05.2014 року на суму 9350,78 грн. (а.с.12),видаткової накладної № 8154 від 17.06.2014 року на суму 7311,96 грн.(а.с.13), видаткової накладної № 8175 від 17.06.2014 року на суму 2725,61 грн. (а.с.14), видаткової накладної № б/н від 04.04.2014 року на суму 960,00 грн (а.с.15), видаткової накладної № 65 від 25.06.2014 року на суму 3126,00 грн. (а.с.16) були використанні в ході спільної діяльності сторін в період з січня 2014 року по лютий 2015 року.

Тобто таким чином судом встановлено, що доводи позивача про те, що відповідач безпідставно зберігає раніше передані йому матеріали та деталі є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, ці доводи були в судовому засіданні спростовані самим же позивачем, який не заперечував, що матеріали та деталі на транспортні засоби, що зазначені в акті та накладних, в період з січня 2014 року по лютий 2015 року, були використані в ході їх спільної діяльності.

Що стосується інструментів, які були передані відповідачу, то судом встановлено, що спільну діяльність сторони здійснювали в приміщенні гаражу за адресою м.Добропілля вул.Крупської, 90 де і знаходились інструменти, які зазначені в акті передачі від 07.12.2013 року.

З пояснень сторін в судовому засіданні було встановлено, що в лютому 2015 році відповідач припинив співпрацювати з позивачем.

Відповідач в судовому засіданні зазначав, що після припинення діяльності з ОСОБА_1 він всі інструменти залишив у вищевказаному приміщенні гаража, де з позивачем продовжував працювати ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що після того, як ОСОБА_8 припинив працювати з ОСОБА_1, саме він залишився працювати з останнім і здійснював ремонт та переобладнання автомобілів, тобто фактично вів спільну діяльність з позивачем. Також свідок стверджував, що після уходу ОСОБА_8 усі інструменти, які знаходились у приміщенні гаражу залишилися в ньому. Зазначив, що ОСОБА_8 ніяких інструментів з гаражу не забирав.

Позивач ОСОБА_1 не заперечував того, що після того як ОСОБА_8 з лютого 2015 року перестав з ним працювати, він продовжував діяльність щодо ремонту та переобладнання автомобілів, але замість ОСОБА_8 він став працювати з ОСОБА_7, який продовжував виконувати вказані роботи у приміщенні за адресою м.Добропілля вул.Крупської, 90.

Враховуючи наведене, те, що доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 незаконно привласнив інструменти, належні позивачу та зберігає їх без достатньої правової підстави, в судовому засіданні позивачем надано не було, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 213-218 ЦПК України та ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно збереженого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 12 квітня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 18 квітня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

12.04.2017