Справа № 310/2133/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька на тимчасово окуповану територію України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька на тимчасово окуповану територію України в якому зазначила, що вона з 2012 року по 2007 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу спору щодо визначення місця проживання дочки між ними не виникало. Раніше вона разом з дочкою проживала за адресою: АДРЕСА_2. З грудня 2014 року в зв'язку з проведенням антитерористичної операції вона з дочкою були вимушені виїхати з м. Шахтарська Донецької області. На теперішній час вона з дочкою проживає в АДРЕСА_3, однак вимушена періодично їздити разом з дитиною до м. Шахтарська Донецької області за своїми речами, догляду за квартирою, відвідування батьків та рідних. Вона матеріально утримує дочку та належним чином піклується про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Зв'язок із ним відсутній. Вважала, що позбавлення можливості її малолітньої доньки ОСОБА_3 виїхати разом з нею в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Зобов'язувалась вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування її дочки на неконтрольованій території України у межах Донецької області. Виїзд дитини на неконтрольовану територію України у межах Донецької області не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом з нею або на довгострокове перебування на неконтрольованій території України у межах Донецької області з інших причин. Просила надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди та виїзд до району проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, або її офіційного представника, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на період по 28 травня 2019 року від дня набрання рішенням суду законної сили.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті Бердянського міськрайонного суду, оскільки УДППЗ «Укрпошта» не здійснює доставку кореспонденції в м. Шахтарськ Донецької області.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року видно, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто позивач та відповідач по цій справі (а.с. 6).

Згідно копії паспорту позивач зареєстрована з 19.03.1999 року АДРЕСА_1 (а.с. 4), але за довідкою від 18.01.2016 року вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа і її фактичне місце проживання АДРЕСА_4. Разом з нею прибула малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Наказом №222ог від 14.04.2017 року першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

У пунктах 5.1.1 та 5.1.2 зазначеного порядку передбачено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України:, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших Законів України.

Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до п. 3 цих Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Шахтарськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України №252-УІІІ від 17 березня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до вказаної постанови Верховної Ради України.

Місто Шахтарськ Донецької області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак, згідно п. 1 постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року, відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Аналіз діючого законодавства свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Відмовити у наданні такого права суд може тільки у тому випадку, якщо таке рішення шкодить найвищим інтересам дитини.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилалась на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, зв'язок із ним відсутній. Суд вважає, що зазначена обставина знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно довідки комунального закладу освіти «Спеціалізована школа №129 фізико-математичного профілю» Дніпровської міської ради вихованням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 займається лише мати: відвідує школу, батьківські збори, спілкується з класним керівником. Батько жодного разу не приходив до школи, не цікавився успіхами дитини у навчанні, не спілкувався з класним керівником, не брав участі у вихованні доньки (а.с.30).

Суд вважає, що за таких обставин позивачем доведено існування перешкод для отримання нотаріально оформленої згоди ОСОБА_2 на виїзд неповнолітній ОСОБА_3 до м. Шахтарська, яке розташоване на тимчасово окупованій території України в зв'язку з ухиленням батька від надання такої.

Позивачем долучено до позовної заяви копії паспортів ОСОБА_4 (а.с. 64-65), яка проживає в АДРЕСА_5 та ОСОБА_5 (а.с. 66), який проживає в АДРЕСА_5, які згідно свідоцтва про народження (а.с. 67) є батьками позивача, а відповідно бабусею і дідусем ОСОБА_3

Таким чином, судом встановлено, що в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області, а саме в м. Шахтарську Донецької області проживають бабуся та дідусь неповнолітньої ОСОБА_3 і дитина позбавлена можливості спілкуватися з ними з січня 2016 року, оскільки разом з мамою переїхала проживати в м. Дніпро.

Стаття 257 СК України передбачає, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Суд вважає, що малолітня ОСОБА_3 має право на спілкування з бабусею та дідусем, які проживають в м. Шахтарську Донецької області і воно відповідає інтересам дитини, а тому це право слід забезпечити.

Також ОСОБА_1 долучила до позовної заяви копію паспорта ОСОБА_6 (а.с. 68), яка проживає в АДРЕСА_6, та зазначила що остання є її бабусею і прабабусею малолітньої ОСОБА_3, але інших належних та допустимих доказів, які цей факт підтверджують суду не надала, а тому необхідність відвідування малолітньою її прабабусі, яка проживає на тимчасово окупованій території України позивачем не доведено.

Таким чином, беручи до уваги права та інтереси дитини та враховуючи необхідність їх забезпечення, а також враховуючи права та інтереси обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 208, 212-215 ЦПК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, ч. 2 ст. 155 СК України, ст. 3 «Конвенції про права дитини», ч. 2 ст.4, ч. 3 ст. 313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», п.п. 5.1.1, 5.1.2. «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування», ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася в м. Шахтарську Донецької області дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди та виїзд до району проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, або інших осіб, уповноважених ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою згодою, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на період по 28 травня 2019 року від дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя