Справа № 131/1396/13-ц Провадження № 22-ц/772/1299/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 21 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.

позивача ОСОБА_2, та її представника адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідачів - адвоката ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області, виконавчого комітету Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_11, про визнання незаконними рішень та свідоцтв, визнання недійсним договору дарування та переведення прав покупця, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року,

встановила:

11.07.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом та висувала вимоги:

-визнати незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 29.11.2007 року № 199;

-визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно "магазин-перукарню" від 05.12.2007 року, видане ОСОБА_4 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 05.12.2007 року;

-визнати незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 15.10.2009 року № 173;

-визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 7/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці від 26.10.2009 року, видане ОСОБА_2 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року;

-визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 18/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці від 26.10.2009 року, видане ОСОБА_4 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року;

-визнати недійсним Договір дарування частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_10, посвідчений 31.10.2009 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 2909;

-перевести на ОСОБА_2 права та обовязки покупця за Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення ("магазину-перукарні"), що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. К. Маркса, 56, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, посвідчений 17.02.2011 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 303.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено в звязку з тим, що право позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, не порушено, а позов є необґрунтованим.

На таке рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, суд фактично ухилився від розгляду тих доводів, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог. Будинковолодіння по вул. К. Маркса в м. Іллінці належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, по ? ідеальній частці кожному. Суд не врахував, що ОСОБА_4 без її відома як іншого співвласника провів переобладнання власності, змінив розмір частко, в результаті чого йому стало належати 70 % будинковолодіння, а їй лише 30 %, провів виділ однієї будівлі в окремий обєкт власності і в порушення її переважного права як співвласника продав цю частину стороннім людям. Суд при прийнятті рішення невірно трактував дії відповідача, неправильно застосував положення ст.ст. 358, 364 ЦК України, які регулюють правовий режим спільної сумісної власності, не взяв до уваги, що всі документи, які подавалися ніби то від її імені, були підписані невідомою особою або взагалі не підписані і це встановлено в ході кримінального розслідування. Не зважаючи на те, що її частка в будинковолодінні істотно зменшилася, суд чомусь вважав, що її права нічим не порушені.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з поважних причин пропустила строк звернення до суду, так як не проживала в м. Іллінці та про порушення своїх прав дізналася в червні 2003 року. Разом з тим, право, за захистом якого звернулася позивач, не порушено, так як відповідач ОСОБА_4 був власником майна, поліпшення якого він провів та виділив в окремі обєкти, а відтак в задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права що регулюють дані правовідносини.

Так, по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 06.09.2002 року, діючи через свого представника ОСОБА_13, подарувала ОСОБА_4 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в м. Іллінці Вінницької області по вул. К. Маркса за номером 56, уклавши нотаріально посвідчений договір (а.с. 20-22, т.5).

Позивач стверджує про те, що вона подарувала ? ідеальну частку домоволодіння, а в договорі лише було встановлено порядок користування між ними. Однак таке твердження позивача спростовується наступним: у пункті 2 Договору дарування від 06.09.2002 року зазначено, що у власність обдарованого переходить ? частка вказаного жилого будинку та господарських будівель і споруд: приміщення 1-1-веренда - 4.4 кв.м., 1-2 - ванна-6.6 кв.м., кухня - 10.8 кв.м.,1-9 кімната - 10.4 кв.м., хлів "Б1", хліви "Б2" та "б". Перед укладенням договору дарування 02.09.2002 року і ОСОБА_2, і ОСОБА_4 було написано заяви на імя міського голови про відповідно надання дозволу на дарування на прийняття в дар конкретних приміщень будинку та конкретних будівель (а.с. 15-16, т.1, оригінали на а.с. 63-64 інвентарної справи обєкта нерухомості , розташованого м. Іллінці, вул. К. Маркса, № 56 Вінницької області), на замовлення ОСОБА_2 зроблено розрахунок ? частки будинковолодіння (а.с. 17-19, т.5, оригінали на а.с. 65-67 інвентарної справи обєкта нерухомості , розташованого м. Іллінці, вул. К. Маркса, № 56 Вінницької області), в якому зазначено, що приміщення 1-1-веренда - 4.4 кв.м., 1-2 - ванна-6.6 кв.м., кухня - 10.8 кв.м.,1-9 кімната - 10.4 кв.м., хлів "Б1", хліви "Б2" та "б" становить ? частину.

Отже, зазначені в договорі дарування від 06.09.2002 року конкретні приміщення житлового будинку та конкретні господарські будівлі перейшли у власність ОСОБА_4.

Право власності на ? частину будинковолодіння було зареєстровано в Тульчинському МБТІ 11.09.2002 року, про що свідчить штамп МБТІ на договорі (а.с. 20-25, т.5).

19.06.2003 року на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Іллінецької міської ради від 17.06.2003 року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці площею 0,0447 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (копія на а.с. 156, т.1)

27.08.2003 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на переобладнання господарської споруди сараю «Б1» під перукарню та магазин (а.с. 13, т.5, оригінал на а.с. 5 Інвентарної справи № 27 магазин-перукарня, вул. К. Маркса (Європеська) 56).

Переобладнане приміщення прийнято в експлуатацію 12.09.2003 року, що підтверджено ОСОБА_14 державної технічної комісії (а.с. 90-92, т.1) ОСОБА_14 технічної комісії затверджено Розпорядженням Іллінецької районної державної адміністрації від 06.11.2003 року № 353 (а.с.14, т.5, оригінал на а.с. 19 Інвентарної справи № 27 магазин-перукарня, вул. К. Маркса (Європеська) 56.

Рішенням виконкому Іллінецької міської ради № 199 від 29.11.2007 року вирішено оформити право приватної власності на магазин-перукарню загальною площею 23,3 кв.м., розташований по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці за гр. ОСОБА_4П.Ю видати свідоцтво про право приватної власності та провести відповідну реєстрацію права (а.с.87, т.1)

05.12.2007 року виконкомом Іллінецької міської ради ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно загальною площею 23,3 кв..м приміщення магазину-перукарні «А», частка власності 1/1 (а.с. 15, т.1).

05.12.2007 року було здійснено реєстрацію права власності КП «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 16, т.1).

Згоду на таке переобладнання у ОСОБА_2 ОСОБА_4 не запитував.

У відповідності до ч. 4 ст. 357 ЦК України, яка регулює питання визначення часток у праві спільної часткової власності, «Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.»

Отже, ОСОБА_4 з дотриманням архітектурно-будівельних норм за свій рахунок було переобладнано належну йому за договором дарування від 06.09.2002 року господарську споруду хлів «Б1», яка розташована на належній йому на праві власності земельній ділянці, в магазин-перукарню та зареєстровано право власності на переобладнаний обєкт нерухомості у відповідності до вимог ч.4 ст. 357 ЦК України, оскільки права іншого учасника спільної часткової власності ОСОБА_2 ніяким чином такою перебудовою не були порушені. Слід також зазначити, що ОСОБА_2 не оскаржує дозвіл на переобладнання, а лише рішення про видачу свідоцтва про право власності на переобладнане майно та видане свідоцтво про право власності на нього.

За таких обставин немає підстав для визнання незаконним Рішення виконкому Іллінецької міської ради № 199 від 29.11.2007 року, яким вирішено оформити право приватної власності на магазин-перукарню загальною площею 23,3 кв.м., розташованого по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці за гр. ОСОБА_4 та видати свідоцтво про право приватної власності та провести відповідну реєстрацію права (а.с.87, т.1), а також підстав для визнання незаконним отриманого на підставі вказаного рішення виконкому Свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальною площею 23,3 кв.м приміщення магазину-перукарні «А», частка власності 1/1 (а.с.15, т.1), зареєстроване у КП «Гайсинське МБТІ» 05.12.2007 року.

Рішенням виконкому Іллінецької міської ради № 89 від 28.05.2009 року ОСОБА_15 надано дозвіл на перебудову сараю «Б2» під житловий будинок по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці (а.с. 73, т.4)

Будівельний паспорт на перебудову сараю під житловий будинок з господарськими будівлями ОСОБА_4 знаходиться на а.с.. 82- 92, т.4 та свідчить про дотримання будівельних норм при переобладнанні: було розроблено проект забудови ( а.с. 72, т.4), експлікація забудови на генеральному плані (а.с.74), проект житлового будинку ( а.с. 75-76, т.4).

Як уже зазначалося вище, вказана будівля сараю «Б2» також розташована на земельній ділянці, належній на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці площею 0,0447 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого 19.06.2003 року (копія на а.с. 156, т.1) .

Згоду на таке переобладнання у ОСОБА_2 ОСОБА_4 не запитував.

Однак доведеним є те, що ОСОБА_4 з дотриманням архітектурно-будівельних норм за свій рахунок було переобладнано належну йому за договором дарування від 06.09.2002 року господарську споруду хлів «Б2», яка розташована на належній йому на праві власності земельній ділянці, в житловий будинок з гаражем та тамбуром (експлікація будівель після переобладнання на а.с. 79, т. 4)., що не суперечить положенням ч. 4 ст. 357 ЦК України, оскільки права іншого учасника спільної часткової власності ОСОБА_2 ніяким чином такою перебудовою не були порушені. Слід також зазначити, що ОСОБА_2 не оскаржує дозвіл на перебудову хліва «Б2» в житловий будинок.

Після здійснених переобладнань нежитлових будівель ОСОБА_4 звернувся до міського голови із заявою про оформлення права власності на будинковолодіння, причому заява була подана нібито також від імені ОСОБА_2, однак підпис її на такій заяві відсутній (а.с.207, т.2).

28.09.2009 року на імя начальника Гайсинського МБТІ від імені ОСОБА_2 було подано заяву про виділ їй конкретного приміщень в спірному будинковолодінні ( а.с. 123, т.3). Однак, як свідчить висновок від 02.09.2015 року № 949/950/15-21 судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів і матеріалів кримінального провадження ( а.с. 117-127, т.3), підпис у цій заяві та рукописні буквено-цифрові записи ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Отже, зазначений документ є підробленим та не виражав дійсного волевиявлення ОСОБА_2.

В результаті розгляду поданої ОСОБА_4 заяви виконкомом Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області було прийнято рішення № 173 від 15.10.2009 року, яким з урахуванням здійснених ОСОБА_4 переобладнань, в тому числі і перетворення хліва літ. «Б2» в житловий будинок, було здійснено перерозподіл ідеальних часток в будинку:

- за ОСОБА_4 визнано право приватної спільної часткової власності на 18/25 частин будинковолодіння № 56 по вул. Карла Маркса в м. Іллінці, а саме: частину житлового будинку з верандо літ. "А", "а", площею 28,80 кв.м. веранда-1 площею 3,80 кв.м., ванна-2 площею 5,70 кв.м., кухня-4 площею 9,70 кв.м., житлова кімната-9 площею 9,60 кв.м.; житловий будинок літ. "Б2" площею 41,60 кв.м.; житлова прибудова - "б1"; тамбур "б3"; гараж "б2"; хлів "б"; 1/2 частина огорожі 1; 1/2 частина воріт з хвірткою 2( а.с. 93, т.1);

- за ОСОБА_2 визнано право приватної спільної часткової власності на 7/25 частки домоволодіння по вулиці К.Маркса, 56 в місті Іллінці, а саме: частину житлового будинку з верандою літ. "А", "а1", площею 46,50 кв.м. веранда-6 площею 4,80 кв.м., кухня-7 площею 4,70 кв.м., житлова кімната-3 площею 21,50 кв.м., прихожа-5 площею 8,30 кв.м., житлова кімната-8 площа 7,20 кв.м.; хлів літ. "Б"; хлів "Г"; погріб "Г/під"; хлів "Д"; 1/2 частина огорожі 1; 1/2 частина воріт з хвірткою 2.

На підставі вказаного рішення виконкому № 173 від 15.10.2009 року ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право власності на 18/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року (а.с. 19 т.1), а ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на 7/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року (а.с. 17 т.1).

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що у власності і ОСОБА_4П, і ОСОБА_2 залишились ті ж будівлі та конкретні приміщення в житловому будинку, право власності на які виникли у них після отримання ОСОБА_4 в дар від ОСОБА_2 ? частини будинковолодіння на підставі договору дарування від 06.09.2002 року.

Однак висновок суду першої інстанції про правомірність перерозподілу часток у спільній частковій власності є невірним, з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Як уже встановлено та не заперечується ОСОБА_4, всі переобладнання, добудови, тощо здійснені ним без погодження з ОСОБА_2, відсутність підпису ОСОБА_2 на заяві про оформлення права власності в звязку з переобладнаннями та підроблення заяви від 28.09.2009 року про перерозподіл часток також свідчить про відсутність її згоди на збільшення частки ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності.

Отже, відсутність згоди ОСОБА_2 як учасника спільної часткової власності на переобладнання господарських будівель хліва «Б1» та хліва «Б2» тягне за собою єдиний негативний наслідок для ОСОБА_4, який здійснив такі переобладнання за власний кошт, а саме: така добудова (прибудова) є його власністю оскільки він її зробив, однак це не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, про що прямо зазначено у часині 4 ст. 357 ЦК України.

Таким чином, рішення Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області № 173 від 15.10.2009 року про перерозподіл часток було прийнято всупереч вимогам ч. 4 ст. 357 ЦПК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід визнати незаконним.

Оскільки на підставі незаконного рішення Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області № 173 від 15.10.2009 року були видані Свідоцтва про право власності, то з цих же підстав підлягають до задоволення вимоги про визнання незаконними Свідоцтва про право власності на 18/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року, видане на імя ОСОБА_4 (а.с. 19 т.1), та Свідоцтва про право власності на 7/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року, видане на імя ОСОБА_2 (а.с. 17 т.1).

31.10.2009 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 прийняли в дар житловий будинок «Б2», житлову прибудову до нього «б1», тамбур «б3», гараж «б2», прибудова «б», про що між ними було укладено нотаріально посвідчений договір дарування ( а.с. 146 147, т.1).

Оспорюючи зазначений договір, позивач вказує, що при цьому було порушено її переважне право як співвласника у спільній частковій власності і дарування вчинено без її згоди.

Однак, як уже зазначалося вище, подарований ОСОБА_5 та ОСОБА_10 будинок з прибудовами належав ОСОБА_4 на праві власності, був окремим обєктом, розташованим на належній йому земельній ділянці.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, згоди іншого співвласника на дарування частки (її частини) закон не містить. Тому, не зважаючи на невірно визначений розмір часток у будинковолодінні, підстав, передбачених законом, для визнання оспорюваного договору дарування недійсним, немає, а тому в цій частинні позовних вимог слід відмовити.

На підставі рішення Іллінецької міської ради, 33 сесії 5 скликання від 26 10.2010 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0051 га, за адресою Вінницька обл., м. Іллінці, вул. К. Маркса, 56 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0929 (а.с. 221, т.1). Вказана земельна ділянка була виділена з належної на праві власності ОСОБА_4 земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. К. Маркса, 56 в м. Іллінці площею 0,0447 га (а.с.156, т.1) та на ній розташована будівля магазину-перукарні.

17.02.2011 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_7 купила нежитлову будівлю магазину-перукарні, належну продавцеві на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальною площею 23,3 кв..м приміщення магазину-перукарні «А», частка власності 1/1, зареєстрованого у КП «Гайсинське МБТІ» 05.12.2007 року (а.с.15, т.1), про що між ними було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (а.с 164 165, т.1). В договорі зазначено, що вказане приміщення знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:0929, яка належить продавцеві на праві приватної власності (державний акт на а.с. 221, т.1)

Висуваючи вимогу про переведення на неї прав і обовязків покупця по вказаному договору, позивач ОСОБА_2 зазначає, що цим договором порушено її переважне право як співвласника у спільній частковій власності на купівлю частки.

Дійсно Цивільним Кодексом України передбачено переважне право співвласників на купівлі частки у праві спільної часткової власності та переведення прав і обовязків покупця на інших співвласників у разі порушення їх права переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності (ст. 362 ЦК України).

Однак, як уже зазначалося вище, ОСОБА_4 з дотриманням архітектурно-будівельних норм за свій рахунок було переобладнано належну йому за договором дарування від 06.09.2002 року господарську споруду хлів «Б1», яка розташована на належній йому на праві власності земельній ділянці, в магазин-перукарню та зареєстровано право власності на переобладнаний обєкт нерухомості у відповідності до вимог ч.4 ст. 357 ЦК України, права іншого учасника спільної часткової власності ОСОБА_2 ніяким чином такою перебудовою не були порушені, ОСОБА_2 не оскаржує дозвіл на переобладнання, а лише рішення про видачу свідоцтва про право власності на переобладнане майно та видане свідоцтво про право власності на нього. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частинні вимог про визнання незаконним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальною площею 23,3 кв.м приміщення магазину-перукарні «А», частка власності 1/1 (а.с.15, т.1), зареєстроване у КП «Гайсинське МБТІ» 05.12.2007 року.

Тому магазин-перукарня є самостійним обєктом права власності ОСОБА_4, а не часткою у спільній власності всіх співвласників будинковолодіння (якими на час вчинення договору купівлі-продажу окрім ОСОБА_2 були вже і ОСОБА_5 та ОСОБА_10В.), тому при продажу такого обєкта власності інші співвласники будинковолодіння не користуються правом переважної купівлі, передбаченим ст. 362 ЦК України.

Отже, в задоволенні вимог ОСОБА_2 про переведення на неї прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу, укладеному між ОСОБА_16 та ОСОБА_7, - слід відмовити, а внесені нею на депозитний рахунок Липовецького районного суду Вінницької області згідно квитанції № 1 від 08.09.2016 року грошові кошти в розмірі 16 987 грн. слід повернути ОСОБА_2 М.(квитанція на а.с. 178, т.2).

Викладене вище, згідно ст. 309 ЦПК України, дає апеляційному суду підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення як такого. що постановлене з неповним зясуванням обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального права і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

-визнати незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 15.10.2009 року № 173;

-визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 7/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці від 26.10.2009 року, видане ОСОБА_2 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року;

-визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 18/25 частки домоволодіння по вулиці К. Маркса, 56 в місті Іллінці від 26.10.2009 року, видане ОСОБА_9 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про:

-визнання незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 29.11.2007 року № 199;

-визнання незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно "магазин-перукарню" від 05.12.2007 року, видане ОСОБА_9 виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 05.12.2007 року;

-визнання недійсним Договору дарування частини житлового будинку, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ОСОБА_10, що посвідчений 31.10.2009 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 2909;

-переведення на ОСОБА_2 права та обовязків покупця за Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення (магазину-перукарні), що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. К. Маркса, 56, який укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчено 17.02.2011 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 303.

Внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Липовецького районного суду Вінницької області згідно квитанції № 1 від 08.09.2016 року грошові кошти в розмірі 16 987 (шістнадцять тисяч девятсот вісімдесят сім) гривень повернути ОСОБА_2 (код платника податків України НОМЕР_1).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис ОСОБА_17

Судді: підпис ОСОБА_18

підпис ОСОБА_14

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета