Номер провадження 2/521/4183/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року Малиновський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого - судді Лічмана Л.Г.,
при секретарі Тимофієнко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
30.06.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку було уточнено, у якій він просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 (колишня вул. Гайдара) в м. Одесі, загальною площею 30,67 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. смерті матері ОСОБА_3, померлої 24 вересня 1994 року, та батька ОСОБА_4, померлого 17 вересня 2010 року.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 народився 17.10.1986 р. в сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії IV-ЖД № 336952 та повторним свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 488793 (актовий запис № 1006).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 3 абз. 3 Постанови Верховної Ради України від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону України «Про власність» передбачено, що положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Відповідно до довідки № 040 від 03.12.2016 р., виданої головою ЖБК «Жовтневий-6» ОСОБА_3 є власником ізольованої квартири АДРЕСА_2 по вул. Гайдара, є членом ЖБК «Жовтневий-6» з 1987 р. Пайовий внесок, паєнакопичення в сумі 2453 руб. виплачено в 1987 р. повністю.
Відповідно до рішення від 02.10.1987 р. № 787 Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів вирішено переоформити особовий рахунок на житлову площу, яка складається з однієї кімнати площею 19, 2 кв.м. зокрема по вул. Гайдара «Жовтневий-6» АДРЕСА_3 на гр. ОСОБА_3 на сімю з 2 осіб. (вона, мати ОСОБА_6В.)
З довідки від 29.11.2016 р. № 35 вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за зазначеною адресою з 08.07.1985 р. по день смерті 24.09.1994 р.
Згідно довідки від 30.03.2017 р. № 483154.36.17 КП «БТІ» ОМР право власності на квартиру АДРЕСА_4 в КП не зареєстровано.
Таким чином, ОСОБА_3 стала власником вказаної квартири внаслідок юридичного факту внесення свого пайового внеску за квартиру у будинку в житлово-будівельному кооперативі та прямої імперативної норми Закону України «Про власність». Тому, не має правового значення, для відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, що вона свідоцтво про право власності на квартиру за життя не отримала.
Згідно ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV.
Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Статтею 28 Кодексу про шлюб та сімю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Та обставина, що на момент набуття права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, свідчить про належність зазначеної квартири подружжю ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності в рівних частках,
ОСОБА_3 померла 24.09.1994 р. у віці 31 рік, про що складено актовий запис № 8930 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 030999 та повторне свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 469633.
Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 319/94, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 46899130.
З заявою про прийняття спадщини до Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернувся чоловік померлої ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1
Таким чином відкрилася спадщина на ? частку у спірній квартирі.
Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не видавались.
Лише 24.04.2017 р. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1М, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири № 72 у м. Одесі по вул. Лип Івана та Юрія (колишня вул. Гайдара) в будинку 29, оскільки ОСОБА_1 не надав до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на вищевказану квартиру.
Відповідно до пунктів 1, 4 і 5 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали зі спадкодавцем на день її смерті за адресою: АДРЕСА_5 у м. Одесі, що підтверджується довідкою № 207 від 01.03.2004 р., підписаною начальником та паспортистом ЖБК і довідкою (виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію) вих. 039 від 03.12.2016 р.
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в установленому ЦК УРСР порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно, однак не оформили спадкових прав на належні їм ? частці кожному в спірній квартирі.
17.09.2010 р. у віці 52 років помер ОСОБА_4, про що Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 465158.
З відповіді Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 18.09.2017 р. № 3522/02-14 повідомлено, що після смерті ОСОБА_4, який помер 17.09.2010 р. спадкова справа не заводилась. Крім того, відомості про наявність заповіту ОСОБА_4 відсутні, ніхто з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.
Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України (далі ЦК), спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У звязку з відсутності заповіту ОСОБА_4 саме щодо квартири АДРЕСА_6 право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статті 1261 ЦК.
Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).
Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
ОСОБА_1 в установленому ЦК України (ч. 3 ст. 1268 та ст. 1269) порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, до складу якої увійшли ? частки квартири (? частка у спільному майні подружжя та ? частка в порядку спадкування за законом), яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і був зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 (колишня вулиця Гайдара) в м. Одесі.
Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі зазначеного, суд визнає за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 та ОСОБА_2 (колишня вулиця Гайдара) в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 24 вересня 1994 року, та батька ОСОБА_4, померлого 17 вересня 2010 року.
Керуючись вимогами ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, -
СУД
Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 та ОСОБА_2 (колишня вулиця Гайдара) в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 24 вересня 1994 року, та батька ОСОБА_4, померлого 17 вересня 2010 року.
Квартира складається з однієї кімнати, загальною площею 30,67 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання її копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

С У Д Д Я: