Справа № 308/6581/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Коціпак З.П., у присутності представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» за яким просить суд: визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 06/1825-К-07 від 08.10.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначила наступне.

08.10.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 підписано Кредитний договір № 06/1825-К-07 про надання кредиту в сумі 20 000 дол. США із сплатою 11,95% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення - 07.10.2036 року.

При укладенні кредитного договору Позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України».

Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем за зустрічним позовом.

Із аналізу матеріалів кредитного договору, можна встановити, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

-всупереч вимогам п.3.1 Правил та ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо;

-всупереч вимогам п.3.2 Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил;

-всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної

-ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання,обслуговування та погашення кредиту.

Відповідач за позовом скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч. 1 ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах.

Умови договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача:

-п. 9.1 встановлено пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення платежу;

-п. 9.2 договору - розмір відповідальності споживача у разі порушення умов кредиту - штраф у розмірі 2% від суми нецільового використання кредиту.

Натомість відповідальність банку не передбачена.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте надав суду письмові заперечення проти позову з підстав зазначених у них, за яким також просив суд розглянути справи за відсутності представника банку за наявними у справі доказами.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.10.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір № 06/1825-К-07, із додатком № 1 «Графік погашення заборгованості по кредиту», про надання кредиту в сумі 20 000 дол. США із сплатою 11,95% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення - 07.10.2036 року.

Підставою для укладення зазначеного договору була заява ОСОБА_2 на імя директора Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» про надання кредиту від 19.09.2007 року, яка містить відомості про те, що вона перед укладенням договору з умовами надання кредиту, особою та місцезнаходженням кредитодавця ознайомлена у письмовій формі. Нею також власноручно була заповнена анкета заява позичальника (подружжя) на отримання іпотечного кредиту.

Позичальником ОСОБА_2 також була підписана інформація для клієнта про вартість кредиту.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою Цивільного кодексу України (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір № 06/1825-К-07 від 08.10.2007 року із додатком № 1, укладений між сторонами та особисто підписаний ОСОБА_2, містять інформацію щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, строків повернення кредиту та механізму його погашення.

У звязку з цим наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_2 на час укладення і підписання договору була повідомлена про істотні умови кредитування, в тому числі про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Це, зокрема, підтверджується і наданою Банком суду копією заяви на отримання кредиту (а.с. 127), яка підписана власноруч ОСОБА_2 19.09.2007 року. Заява містить інформацію, що позичальник перед укладенням договору з умовами надання кредиту, особою та місцезнаходженням кредитодавця ознайомлена у письмовій формі. Як вбачається з даної заяви, метою кредитування є купівля нерухомості, як в подальшому надається під забезпечення кредиту.

Позичальником ОСОБА_2 також була підписана інформація для клієнта про вартість кредиту. Згідно «інформації для клієнта» чітко зазначено, що «Необхідно памятати, що дані «трати є приблизними і можуть змінитись в залежності від курсу НБУ в день видачі кредиту, а також від оціночної вартості нерухомості».

Підписанням цієї заяви на отримання кредиту та інформації для клієнта про вартість кредиту позичальник підтвердив, що Банк надав у письмовій формі та в повному обємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р.

Таким чином, кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що він відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'' у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, а саме: містить дані про особу та місцезнаходження кредитодавця; предмет договору - кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США, плату за користування у розмірі 11,95% річних, строк погашення до 07 жовтня 2036 р., порядок проведення розрахунку щодо повернення коштів, здійснення оплати за проценти, що визначено щомісячними платежами, порядок нарахування процентів, право дострокового погашення, дата видачі кредиту.

Банком неодноразово заявлялося про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, проте, оскільки судом не встановлено будь яких порушень прав позивача з боку відповідача, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності і відмови у позові у відповідності до ст. 267 ЦК України.

Судовий збір позивачем сплачений не був, оскільки Законом України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати у справах зазначеної категорії, відтак питання щодо розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.10.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В Дергачова