Справа № 202/3706/17
Провадження № 2/202/1914/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Дмитрієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 2002 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 736. Від шлюбу мають спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказав, що з кінця травня 2017 року шлюбні стосунки з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не збирається, спільне проживання та збереження сімї неможливе, у звязку з втратою почуття любові та поваги.

Позивач у судове засідання не зявився. Відповідно до заяви від 26.06.2017 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви від 26.06.2017 року просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Прізвище після розірвання шлюбу просила не змінювати.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 736, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, прізвище дружини після одруження ОСОБА_1. У зазначеному шлюбі народилися діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1040 від 30 вересня 2008 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 201 від 26 лютого 2007 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача

Також, судом встановлено, що з травня 2017 року між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки, примирення неможливе.

Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Шлюбні стосунки сторони не бажали поновлювати, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним.

Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей, втрата почуттів взаємної любові та поваги.

При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, спори про майно та місце проживання дітей відсутні, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 104, 110 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 57, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, зареєстрований 11 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 736, які мають малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу не змінювати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар