Справа № 185/4472/17
Провадження № 2/185/2836/17
11 жовтня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О.,
за участю секретаря Мерцалової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення грошових коштів, -
07 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу дієтичних добавок укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 недійсним, стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 101705 грн. та судові витрати по справі.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача та вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.
У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу дієтичних добавок.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.
Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.
Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину.
Водночас, положенням ст.216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Позивачем обовязок щодо сплати вартості товару було виконано у повному обсязі та сплачено його вартість на загальну суму 101705 грн., що підтверджується товарними чеками (арк.с.8-11).
Згідно ч.4 ст.673 ЦК України, якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Частиною 1 статті 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
Натомість зобовязання, щодо можливості отримання позивачем товару належної якості, відповідачем виконано не було, що підтверджується фотокопіями товару (арк.с.8-11).
Позивач в свою чергу побоюючись за стан свого здоровя, не має наміру вживати речовини невідомого йому походження, тому звернувся до відповідача з вимогою про розірвання Договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів у сумі 101705 грн. Але відповідач ніяк не відреагував за вищезазначену вимогу позивача.
Відповідно до ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачені судові витрати по справі у розмірі 1657 грн. 05 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 230, 673 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати Договір купівлі-продажу дієтичних добавок, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 - недійсним.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ЄДРПОУ ФОП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1657 (одна тисяча шістсот пятдесят сім) грн. 05 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: В.О. Головін