Справа № 310/5390/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа Бердянський міський центр зайнятості про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа Бердянський міський центр зайнятості про відшкодування майнової та моральної шкоди в якому зазначила, що ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа Бердянський міський центр зайнятості про відшкодування майнової та моральної шкоди в якому зазначила, що 10 березня 2016 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області за її позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання здійснити дії, вирішив позов задовольнити, визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо відмови у видачі довідки про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи неправомірною, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради взяти її на облік як внутрішньо переміщену особу та надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зазначена постанова набрала законної сили 01.04.2016 р. Її звернення до суду з вищезазначеним позовом було викликане тим, що вона в період з 15.07.2003 р. по 20.06.2008 р. навчалася у Бердянському державному педагогічному університеті на бюджетній формі навчання. Після закінчення навчання була направлена працювати до Автономної Республіки Крим. Там 01.09.2008 р. була працевлаштована до Нікітського учбово-виховного комплексу Масандрівської селищної ради Автономної Республіки Крим вчителем фізики. Мешкання для постійного проживання їй було надано учбовим закладом. Після окупації Автономної республіки Крим Російською Федерацією через притиснення українських громадян з причини неможливості подальшого знаходження на окупованій території з моральних та патріотичних причин вимушена була звільнитися за власним бажанням 31.12.2015 р. та прибути до міста Бердянська до своєї матері. 04.01.2016 р. вона звернулася до Бердянського міського центру зайнятості та була зареєстрована як безробітна. 11.01.2016 р. їй була призначена допомога по безробіттю в мінімальному розмірі, так як за час окупації відсутні її відрахування до Пенсійного фонду України та було рекомендовано отримати довідку в Управління праці та соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі абз. 3 п. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», після чого розмір допомоги по безробіттю буде визначатися за місяці, що передували початку перерви страхового стажу, що сталася з поважних причин. 16.01.2016 року вона подала до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради заяву в якій просила видати довідку переселенця. Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради відмовило їй у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідно до п.п. 4, 10 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з таких причин: «у заявника не має відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені п. 7 ст. 4 Закону». Не погодившись з зазначеною відмовою 08.02.2016 року вона повторно звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради із листом та заявами про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції в яких зазначила фактичне місце перебування тимчасово окупована територія Криму, м. Ялта. Причиною переміщення зазначено тимчасова окупація Автономної Республіки Крим та завершення трудової діяльності на території тимчасово окупованого Криму, агресія та утиски прав і свобод українських громадян зі сторони країни-агресора. На підтвердження вимог додала: копію паспорта громадянина України, копію трудової книжки, подяки та нагородження, копію медичної книжки, що підтверджують трудову діяльність на тимчасово окупованій території. Їй вдруге було відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з таких причин: «у заявника не має відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці з якої здійснюється внутрішнє переміщення та докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у ст. 1 Закону, не доводять факту проживання на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. При прийнятті цього рішення були враховані ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які передбачають, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». Не погодившись з зазначеними відмовами вона вимушена була звернутися до суду. Наданими нею до суду документами (трудова книжка, медична книжка, грамоти, подяка, атестаційний лист) підтверджено факт того, що вона з 01.09.2008 року до 31.12.2015 року проживала на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України і її змусили покинути місце проживання у результаті порушень прав та з метою уникнення негативних наслідків тимчасової окупації, а тому вона підпадає під дію Закону і повинна бути взята на облік як внутрішньо переміщена особа шляхом видачі відповідної довідки. Після набрання постановою суду від 10.03.2016 року законної сили вона звернулася до відповідача щодо виконання рішення суду та взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи шляхом надання відповідної довідки. Відповідачем їй була видана довідка № від 12.04.2016 р. про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи. Після цього вона звернулася до Бердянського міського центру зайнятості щодо перерахунку допомоги на випадок безробіття до розміру згідно чинного законодавства. Бердянський міський центр зайнятості переглянув розмір допомоги з 12.04.2016 р., але не здійснив такий перерахунок за попередній період, коли вона відстоювала свої права в суді, посилаючись на момент видачі відповідачем довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи 12.04.2016 р., не зважаючи на її численні звернення та протиправну бездіяльність відповідача, а також через тривалість судового процесу, де вона вимушена була відстоювати свої законні права, їй не донараховано допомоги по безробіттю, чим порушено її право на отримання допомоги на випадок безробіття у законному розмірі та завдано збитки. Як вбачається з листа Бердянського міського центру зайнятості від 01.07.2016 р. № 07/01-21-Ш у випадку своєчасного надання нею довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в момент реєстрації в центрі зайнятості допомога по безробіттю була би їй призначена як застрахованій особі відповідно до ст. 22, 23 п. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» залежно від страхового стажу в розмірі 55% від середньоденної заробітної плати. Згідно даних обміну, отриманих з Пенсійного фонду України середньоденна заробітна плата, з якої їй повинна була розраховуватися допомога по безробіттю, складає 189 грн. 25 коп. При цьому, згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру, а саме: перші 90 календарних днів - 100 % від призначеного розміру; протягом наступних 90 календарних днів - 80 % від призначеного розміру; у подальшому - 70 % від призначеного розміру. Таким чином, через протиправну бездіяльність відповідача їй було завдано шкоди у вигляді неотримання доходів на загальну суму 7 445,73 грн. Протиправна бездіяльність відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, який є органом місцевого самоврядування, встановлена судовим рішенням Бердянського міськрайонного суд Запорізької області від 10.03.2016 р. по адміністративній справі № 310/1253/16-а і за ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. У зв'язку з протиправною поведінкою відповідача (протиправною бездіяльністю), що встановлено рішенням суду, вона зазнала фізичних, психічних та душевних страждань та продовжує їх зазнавати до теперішнього часу. Її до глибини душі не покидає думка про те, як посадові особи всупереч ст. 19 Конституції України можуть діяти не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (зокрема ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») та при цьому доводити людей до злидарського стану, коли неможливо придбати елементарні продукти харчування, ліки. Так, відповідач своєю протиправною поведінкою довів її до моральних страждань у вигляді зміни звичайного образу життя, душевних стражданнях, приниженнях тощо, які вона оцінює у 10 000 грн. 00 коп. Просила стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради на її користь 7 445,73 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди. та 10 000,00 грн. в якості відшкодування завданої їй моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримала повністю, але зазначила, що 7 445,73 грн. майнової шкоди їй виплатили і спору з цього приводу не існує.

Представник позивача ОСОБА_2 вимоги підтримала і просили їх задовольнити, не дивлячись на відсутність спору з приводу стягнення майнової шкоди, оскільки вважала, що позивач за діючим законодавством не має права частково відмовитись від позову, або просити залишити його частково без розгляду.

Представники відповідача в письмових запереченнях та в судовому засіданні позов не визнали і просили в його задоволенні відмовити.

Представники Бердянського міського центру зайнятості у письмових поясненнях та в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 16.01.2016 року подала до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради заяву в якій просила видати їй довідку переселенця (а.с.9).

Згідно повідомленням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.02.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до п. п. 4, 10 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з таких причин: у заявника не має відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені п. 7 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с.13).

08.02.2016 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради з листом та заявами про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції в яких зазначила фактичне місце перебування тимчасово окупована територія Криму, м. Ялта. Причиною переміщення зазначено тимчасова окупація Автономної Республіки Крим та завершення трудової діяльності на території тимчасово окупованого Криму, агресія та утиски прав і свобод українських громадян зі сторони країни-агресора. На підтвердження зазначеного додала: копію паспорта громадянина України; копію трудової книжки; подяки та нагородження, що підтверджують трудову діяльність на тимчасово окупованій території; копію медичної книжки (а.с.11, 12-13, 14-15).

На зазначене Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 16.02.2016 року №1945 ОСОБА_1 відмовило у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до п. п. 4, п. 10, ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з таких причин: у заявника не має відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці з якої здійснюється внутрішнє переміщення та докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не доводять факту проживання на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. При прийнятті цього рішення були враховані ч. 2 та 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», які передбачають, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (а.с.16).

Не погодившись з зазначеними відмовами ОСОБА_1 подала до Бердянського міськрайонного суду позовну заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити дії.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року визнано бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо відмови у видачі довідки про взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи неправомірною. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради взяти на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу та надати їй довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Постанова суду набрала законної сили 01.04.2016 року (а.с.18-22).

На виконання постанови Бердянського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради видало довідку № від 12.04.2016 року про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи (а.с.23).

Зазначену довідку ОСОБА_1 надала Бердянському міському центру зайнятості, який переглянув розмір допомоги тільки з 12.04.2016 року, а не з моменту її першого звернення до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської 16.01.2016 року (а.с.26,27)

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 зверталась до Бердянського міського центру зайнятості та вищестоящих інстанцій з заявами про перерахунок їй допомоги з 16.01.2016 по 12.04.2016 та отримувала відповіді з цього питання (а.с.28,29,30,34).

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради звернулось до суду з заявою про розяснення судового рішення від 10.03.2016 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити дії. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 07.02.2017 року розяснено, що постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.03.2016 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити дії зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради взяти на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу з 16.01.2016 року, тобто з моменту її звернення до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради із заявою про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу та надати їй довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 16.01.2016 року (а.с.156-157).

На виконання постанови Бердянського міськрайонного суду від 10.03.2016 року та ухвали Бердянського міськрайонного суду від 07.02.2017 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради видало ОСОБА_1 довідку від 23.02.2017 року про взяття останньої на облік як внутрішньо переміщеної особи з 16.01.2016 року (а.с.129).

Бердянський міський центр зайнятості видав наказ № 139-о від 24.03.2017 року про здійснення перерахунку допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 16 січня 2016 року по 11 квітня 2016 року (а.с.131).

На підставі цього наказу ОСОБА_1 нараховано та виплачено 7445,74 грн. перерахованої допомоги по безробіттю (а.с.132,133,134).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За змістом ст.ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи міської ради тощо.

Згідно п. 1.1. Положення про управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03 березня 2009 р. № 106 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області є структурним підрозділом виконавчого комітету Бердянської міської ради, утворюється рішенням міської ради, є підзвітним і підконтрольним виконкому та відповідно Головному управлінню праці та соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації. Відповідно до п. 5.6. зазначеного положення управління є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки без зображення Державного Герба України, кутовий та інші штампи, бланк для службового використання.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області відноситься до субєктів, відповідальність яких за спричинену шкоду передбачена ст. 1173 ЦК України.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 вважала, що через протиправну бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області їй було завдано майнову шкоду у вигляді не отриманого доходу на загальну суму 7 445,73 грн., але в судовому засіданні встановлено, що зазначені грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 23.03.2017 року платіжним дорученням №251 і позивач їх отримала, тому підстави для задоволення позову та стягнення цих грошових коштів відсутні.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вони також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Аналізуючи ст.ст. 1167, 1173 ЦК України суд бере до уваги, що при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Але належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди та того, що така була спричинена їй саме протиправною бездіяльністю відповідача позивачем не подано.

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач своєю протиправною поведінкою довів її до моральних страждань у вигляді зміни звичайного їй способу життя, а також спричинення фізичних, психічних та душевних страждань, принижень, які вона продовжує зазнавати до теперішнього часу суду не надала.

Суд вважає, що сам факт протиправності бездіяльності відповідача, який встановлено постановою Бердянського міськрайонного суду від 10.03.2016 року не може бути підставною для стягнення шкоди, оскільки ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, а також причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та спричиненням моральних страждань. Також не доведено ОСОБА_1 належними та допустимими доказами в чому полягає моральна шкода та чим вона керувалася визначаючи розмір відшкодування.

Суд вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 22,23,1166,1167,1173 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Положенням про управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя