Справа № 456/1575/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/3379/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.07.2007 року між позивачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №LVXRFB02120484, за яким відповідачка отримала кредит на принципах поворотності, платності, строковості у розмірі 1543,00 грн. з кінцевим строком погашення 15.07.2009 року.

Відповідачка зобовязалася погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та у терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак, своїх зобовязань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотків не виконала, внаслідок чого станом на 25.03.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 25 304 грн. 46 коп., з яких: 5902,59 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1064,67 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 656,01 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1181,16 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 756 грн. 69 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості), рахунок № 0001 (для відшкодування судових витрат), МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № LVXRFB02120484 від 15.07.2007р. в розмірі 25 304 грн. 43 коп., з яких: заборгованість по процентах за користування кредитом 5902 грн. 59 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 1064 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 16 656 грн. 01 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1181 грн. 16 коп., а також судові витрати в розмірі 253 грн. 04 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду є протиправним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суперечить ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ винесеній 23 грудня 2015 році у даній справі. Вказує, що судом першої інстанції було порушено приписи чинного законодавства, щодо перебігу строків позовної давності, а також дана неправильна оцінка фактичним обставинам справи. Вважає, що районний суд безпідставно прийшов до висновку, що апелянт уклала домовленість з позивачем про збільшення строків позовної давності, оскільки жоден з документів, який надавався на підпис відповідачеві не містить відповідної домовленості про збільшення строку позовної давності, на що звернув увагу суд касаційної інстанції, під час скасування рішень попередніх судів та направлення справи на новий розгляд. Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не встановлено (не перевірено) наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови про надання споживчого кредиту містили збільшений строк позовної давності у момент підписання зави позичальника і в подальшому вони не змінювались.

Також не погоджується із твердженням в рішенні про те, що «… Представник відповідачки .... визнав, що трирічний строк позовної давності був перерваний здійсненням відповідачкою 30.08.2011р. платежу в розмірі 1543 грн.», оскільки таке не відповідає дійсності. Звертає увагу, що зарахування зазначених коштів на погашення тіла кредиту (1461, 91 грн.) та окремо 78,09 на погашення відсотків по кредиту від апелянта не залежало, оскільки здійснювалось самим позивачем

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову у звязку зі спливом строків позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №LVXRFB02120484 відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 1543 грн. з виплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,04% на суму залишку заборгованості за кредитом.

За зазначеним договором ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1543,00 грн. на строк 24 місяці - з 15.07.2007 року по 15.07.2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 46,29 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту; сплати відсотків, винагороди, комісії у строки, зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ).

Погашення заборгованості позичальник зобовязався здійснювати в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 15 число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 114,06 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається: із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Позичальник зобовязався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Згідно з п.4.2 Умов при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,0% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 порушила вимоги кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 25.03.2014 року виникла заборгованість в сумі 25304,43 грн., яка складається з наступного: 5902,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1064,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16656,01 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1181,16 грн. - штраф (процентна складова).

Строк дії кредитного договору №LVXRFB02120484 від 15.07.2007 року по 15.07. 2009 року включно.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила умови договору, оскільки несвоєчасно вносила платежі для погашення кредиту, зокрема, останній платіж в розмірі 1543 грн. нею внесено 30.08.2011 року, яким частково погашені і проценти за кредитом, адже 1461,91 грн. зараховано на погашення тіла кредиту, 78,09 грн. - зараховано на погашення відсотків за кредитом (а.с.6-7), що свідчить про визнання відповідачем додаткових вимог кредитора що в свою чергу є перериванням строку позовної давності.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду зважаючи на наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Враховуючи вищезазначене суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про переривання строку позовної давності керуючись лише наданим банком розрахунком, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу від 30.08.2011 року особисто ОСОБА_2 та про визнання нею боргу, а відтак сплата 1543,00 грн. 30.08.2011 року, на думку колегії суддів, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, оскільки виконання зобовязання за договором від 15.07.2007 року передбачалося періодичними платежами

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року № 6-1457цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А відтак висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості на час звернення з позовом до суду ґрунтувався на неправильному застосуванні норм матеріального права, судом першої інстанції безпідставно не враховано заяву представника позичальника про застосування наслідків спливу позовної давності, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити за спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6