Ухвала

іменем україни

16 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 2 лютого 2016 року,

встановила:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовам и кредитного договору від 17 липня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 4 260,97 грн на умовах, визначених договором, строком до 17 липня 2010 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки від 20 жовтня

2010 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»). Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20 серпня 2013 року склала

81 183, 17 грн та добровільно сплачена не була.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3

71 183, 17 грн заборгованості за наведеним вище кредитним договором та солідарно з ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 7 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга

підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 17 липня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 260,97 грн на умовах, визначених договором, строком до 17 липня 2010 року.

Виконання умов забезпечено договорами поруки від 20 жовтня

2010 року, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», за умовами якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором становить 10 000 грн.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 20 серпня 2013 року.

ОСОБА_3 звернувся з заявою про застосування строків позовної давності (а. с. 41-43).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив строку дії кредитного договору припиняє обов'язки сторін за цим договором.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно застосував положення ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності, відповідно до ст. 212 ЦПК України встановив, що строк дії кредитного договору закінчився 17 липня 2010 року, з даним позов банк звернувся 14 листопада 2013 року та прийшов до правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Рішення суду в цій частині відповідають вимогам закону та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Проте рішення суду в частині вирішення позовних вимог між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості не відповідає вимогам закону.

Так, ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 1, 12 ГПК України господарському суду підвідомчі справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконання господарських договорів.

У справі, яка переглядається, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскаржуваними судовими рішеннями відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-2974цс15, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, зазначена справа в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Оскільки суди попередніх інстанцій розглянули справу в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, то ухвалені в справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають скасуванню із закриттям провадження в цій частині.

Роз'яснити позивачу, що спір у цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства

Керуючись ст. ст. 205, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 7 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Роз'яснити, що спір у цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 7 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:В.С. Висоцька С.О. Карпенко О.М. Ситнік О.В. Ступак