ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 13 березня 2011 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр» (далі - ТОВ «Техноніколь-Центр») було укладено трудовий договір, за яким позивача було прийнято на роботу на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Техноніколь-Центр».

Наказом по особовому складу від 07 квітня 2016 року № 21-К позивача було звільнено з посади начальника юридичного відділу ТОВ «Техноніколь-Центр» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно з яким директором відповідача було зобов'язано бухгалтерію підприємства провести з позивачем остаточний розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці (у випадку наявності) в день звільнення з роботи.

Враховуючи погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року за підписом директора ТОВ «Техноніколь-Центр» та уповноваженого трудового колективу фінансового директора, відповідач погодив здійснити остаточний розрахунок з позивачем та виплатити йому належні виплати та компенсації, в терміни, встановлені законодавством (а саме, на дату звільнення).

Відповідно, кінцева сума з урахуванням утриманих до бюджету сум податків та зборів, у сумі становить 43 082 грн 93 коп.

Однак, позивач зазначає, що в день його звільнення (07 квітня 2016 року) з ним не було проведено повний розрахунок. Так, 07 квітня 2016 року відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача лише 26 386 грн 69 коп.

Тому позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Техноніколь-Центр» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 696,24 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 60 177 грн 04 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку залишено без задоволення у зв'язку з їх необґрунтованістю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що товариство виплатило позивачу всі належні йому суми в день звільнення.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу недоплачено 16 696,24 грн, а також про те, що в матеріалах справи є два погодження про припинення трудових відносин з працівником, які містять різні дані щодо кінцевої суми розрахунку з працівником, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Так, наказом по особовому складу від 07 квітня 2016 року № 21-К, позивача було звільнено з посади начальника юридичного відділу ТОВ «Техноніколь-Центр» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно з якою директором відповідача було зобов'язано бухгалтерію підприємства провести з позивачем остаточний розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці (у випадку наявності) в день звільнення з роботи. (а.с.40, 37)

Враховуючи погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року за підписом директора ТОВ «Техноніколь-Центр» та Уповноваженого трудового колективу фінансового директора, відповідач погодив здійснити остаточний розрахунок з позивачем та виплатити йому належні виплати та компенсації, в терміни, встановлені законодавством (а саме, на дату звільнення).

Так, згідно з погодженням про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін між позивачем та відповідачем 07 квітня 2016 року, наданого відповідачем, сторонами погоджено, що кінцева сума з урахуванням утриманих до бюджету сум податків та зборів, у сумі 43 082 грн 93 копійки, з них 26 386 грн 70 копійок на руки.

Вказане підтверджується розрахунковим листком за квітень 2016 року, згідно з яким у відповідача обліковується заборгованість в сумі 26 386,69 грн.

Вказана сума сплачена відповідачем позивачу 07 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою від 26 травня 2016 року № 45745 ПАТ «Альфа-Банк». Крім того, позивач сам підтверджує факт сплати відповідачем 26 386,69 грн.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач та його представник у своїх поясненнях у судовому засіданні посилались на той факт, що сума 43 082,93 грн була узгоджена позивачем та керівництвом ТОВ «Техноніколь-Центр», як сума, що підлягає сплаті відповідачу за домовленістю при звільненні за угодою сторін.

Зі змісту копії погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року, наданого позивачем, вбачається, що кінцева сума виплат ОСОБА_4 з урахуванням утриманих до бюджету сум податків та зборів, у сумі становить 43 082 грн 93 коп., що не суперечить змісту п. 2 погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року, наданого відповідачем.

Надана апеляційному суду інформація з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_4 в період з 01 січня по 30 червня 2016 року, підтверджує доводи відповідача стосовно сум нарахованого позивачу доходу та сум сплачених податків, оскільки зазначена інформація відповідає відомостям у розрахунковому листку ТОВ «Техноніколь-Центр» за квітень 2016 року.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак