АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи664/2641/16-ц Головуючий в І інстанції Савчак С.П.
Номер провадження: №22-ц/791/1457/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської областівід 22 червня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 квітня 2010 року належить житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,1507 га, яка перебуває у її користуванні. Відповідач є суміжним землекористувачем та власником житлового будинку АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці площею 0,1498 га, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії № НОМЕР_1 від 20.09.2012 року.

Посилаючись на те, що при виготовлені технічної документації із землеустрою на отримання Державного акту та при обмірі земельної ділянки, яка передана у власність відповідачу, були допущені суттєві порушення, зокрема, порушено її право користування власним житловим будинком, оскільки межа зазначеної земельної ділянки проходить на відстані 30 см від належних їй будівель, що є порушенням п. 3.25 Державних будівельних норм та робить неможливим зробити нею вимощення відповідно до вимог ДБН, проводити поточний або капітальний ремонт будівель, вважає рішення Абрикосівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області про затвердження технічної документації із землеустрою на отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою незаконним і просить визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 20.09.2012 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22.06.2017 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм маиетріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту видачі оспорюваного державного акту на право власності на землю з порушенням чинного законодавства, а також з того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що побудувавши на межі земельних ділянок будинок та господарські споруди забудовник сам створив для себе перешкоди у можливості здійснити вимощення, робити капітальний або поточний ремонти і його права підлягають захисту у інший законний спосіб, а не шляхом скасування правовстановлюючих документів відповідача на земельну ділянку, порушень при видачі яких не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та досліджених судом доказах.

Відповідно до положень ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г') відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.1ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.04.2010 року є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А, літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», розташований на земельній ділянці місцевої ради.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 21 січня 1993 року належить житловий будинок АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 0,1498 га, належної відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 20 вересня 2012 року.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4, позивач зазначив, що при обмірі земельної ділянки, в порушення вимог п. 3.25 ДБН, не проведено відступлення на 1 метр від належних їй на праві власності будівель, що порушує її право користування власним майном, а саме обслуговування будівель.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт і обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Відсутність порушення прав позивача щодо користування земельною ділянкою з боку ОСОБА_4 встановлена рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05.12.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014 року, яке має приюдиційне значення для вирішення даної справи, та вірно прийнята судом першої інстанції до уваги.

Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи № 01/2013 від 27.05.2013 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014 року, які досліджені разом з іншими матеріалами цивільної справи № 664/2641/16-ц/45866/2017 в ході розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, по спірній межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 виявлено мінімальну похибку 0,03 м, допустиму згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі зведені у 1974 році будівлі по АДРЕСА_1 у передбаченому законом порядку прийняті в експлуатацію та не визнані самочинним будівництвом, а отже будувалися з певним відступом від межі, що вказує на порушення саме з боку відповідача та перенесення ним суміжної межі впритул до належних позивачці будівель, колегія суддів вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та достовірними доказами, оскільки відповідно Свідоцтва про право на спадщину від 20.04.2010 року до спадкової маси не входила прибудова літ. «а1», яка саме збудована на межі земельних ділянок, що вбачається з технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 12.04.2010 року та копії кадастрового плану, відповідно якого теодологічна зйомка земельної ділянки ОСОБА_4 проводилась в 2004 році, ОСОБА_3 - 2007 році.

Крім того, ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», у п.3.25 яких визначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м були затверджені наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44, у той час як житловий будинок та більшість господарських споруд позивачки збудовані ще у 1974 році, до введення в дію наведених державних будівельних норм, а тому й за відсутності на той час законодавчих обмежень і були прийняті в експлуатацію.

За наведених обставин сам по собі факт здачі будинку та господарських споруд позивачки в експлуатацію, за відсутності інших належних та достовірних доказів в обґрунтування заявлених вимог, не є беззаперечним доказом відступлення забудовником по АДРЕСА_1 при будівництві будинку та господарських споруд від суміжної межі 1 метр, оскільки наявні у матеріалах справи докази такі твердження спростовують.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не надано доказів того, що межі суміжної земельної ділянки при виготовлені технічної документації з видання Державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 не погоджувалися, а також доказів, які б підтверджували розмір земельної ділянки та її форму, виділену колишньому власнику ОСОБА_5 у користування на час будівництва житлового будинку, з яких вбачалося б зменшення розміру земельної ділянки, виділеної у користування власнику будинку АДРЕСА_1 за рахунок збільшення земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_4

Крім того, посилаючись на незаконність рішення Абрикосівської сільської ради Цюрупинського району Херсонкої області про затвердження технічної документації із землеустрою на отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу та передачу її у власність ОСОБА_4, позивач жодних позовних вимог до органу місцевого самоврядування не заявляв і до участі у справі у якості відповідача його не залучив.

Отже, приймаючи до уваги те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили та мають приюдиційне значення для розгляду даного спору, встановлена відсутність порушення ОСОБА_4 права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1, не доведення факту порушення норм чинного законодавства при виданні оспорюваного державного акту на право власності на землю, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги як не обґрунтовані законом, доказами та такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року залишити без.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська