Справа №560/839/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Життєві обставини склалися таким чином, що вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Понад три роки вони з відповідачем проживають окремо. Син ОСОБА_5 проживає разом з нею. З моменту окремого проживання з відповідачем, останній свого батьківського обов'язку щодо виховання малолітнього сина практично не виконує, участі у створенні необхідних умов життя та виховання не приймає. Вона самостійно займається виховання сина, його навчанням, розвитком, здоров'ям. Вона працює лікарем-терапевтом терапевтичного відділення КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" та позитивно характеризується за місцем роботи. Відповідач на даний час є військовослужбовцем ДПС України, а тому його трудовий розпорядок не надає можливості в повній мірі займатися вихованням дитини. Вважає, що відповідач не в змозі в повній мірі забезпечити нормальних умов для виховання дитини, не може задовольнити його потреби. Тому, зважаючи на те, що вона має постійне місце роботи, не зловживає спиртними напоями, позитивно ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, а також діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне визначити її проживання разом з нею.

У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви, просить справу розглянути без його участі, позов визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області в судове засідання не з'явився. Як вбачається із заяви представника Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_6 (довіреність від 12.07.2017 року), остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. При цьому зазначила, що позиція органу опіки та піклування по даній справі повністю викладена у висновку від 16.08.2017 року. Просить прийняти рішення, що найбільше відповідатиме інтересам дитини.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 24 березня 2013 року.

Під час перебування сторін у шлюбі у них 11 вересня 2013 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії І-ГЮ №198531 (а.с.4).

Як зазначила позивачка, 29 червня 2017 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 18 липня 2017 року.

Також встановлено, що з часу припинення спільного проживання сторін, місцем проживання дитини ОСОБА_3, є місце проживання матері.

На час розгляду справи по суті, судом встановлено, що місце проживання дитини не змінилося, та залишилося місцем проживання матері.

Також суд враховує, що на час розгляду справи по суті, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є малолітньою особою, та його повний вік відповідає 4 рокам.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Так, згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п.18 своєї постанови від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" також зазначив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст. 14 та ч.1 ст.15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько малолітнього ОСОБА_3, нехтує своїми обов'язками щодо сина, а тому останній повністю знаходиться на вихованні та утриманні матері ОСОБА_1

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 03.07.2017 року (а.с.5) ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 спільно із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

При обстеженні матеріально-побутових умов комісією також було встановлено, що дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1

Згідно довідки №1355/01-16/17 від 29.06.2017 року, виданої адміністрацією КЗОЗ "Дубровицька центральна районна лікарня" Дубровицької районної ради (а.с.7) ОСОБА_1 працює лікарем-терапевтом терапевтичного відділення з 01.08.2013 року по даний час.

Позивачка позитивно характеризується за місцем роботи, про що свідчить наявна у матеріалах справи характеристика (а.с.8).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини,зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З письмового висновку органу опіки та піклування - Дубровицької райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.35) вбачається, що умов та обставин, які б перешкоджали чи мали б негативні наслідки для виховання та розвитку дитини в сім'ї матері не виявлено. Тому орган опіки та піклування - Дубровицька райдержадміністрація не заперечує щодо проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім'ї матері ОСОБА_1.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування - Дубровицької РДА про те, що визначення місця проживання дитини з матір'ю буде відповідати інтересам дитини, та не буде порушувати права відповідача на виховання сина.

За даних обставин, аналізуючи наведене, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з його мамою - ОСОБА_1, оскільки це відповідає інтересам дитини, так як вона має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.3, 141, 150, 151, 160-163 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", ППВСУ від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 10, 60, 88, 214, 215, 292, 294 ЦПК України суд -,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: ОСОБА_7