Справа № 453/555/17
№ провадження 2/453/397/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Курницької В.Я.

секретаря судового засідання Трембач М.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення особистої частки з загального сімейного майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 про виділення частки з загального майна родини та надання їй права приватизувати вказане майно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проживає з батьками в окремій частині будинку по вул. Шевченка, 63 у с. Росохач Сколівського району Львівської області, однак, батьки провокують сварки, розповсюджують неправдиву інформацію по селу. Зазначає, що внаслідок конфлікту рідна сестра відмовилась давати їй воду. Посилається також на неправомірні дії голови сільради, який висловив їй зауваження щодо користування кщодо користування компютером та перегляду фільмів у нічний час. Наголошує, що половина, на якій вона проживає, складається з двох кімнат, коридору, крім цього, на земельній ділянці, у подвірї дому, знаходиться стайня і кладочка. Площа житлової частини, де мешкає позивач, складає 60кв.м. Посилається також на оплату нею комунальних послуг за вказану частину будинку.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів позивача заперечив з посиланням на невідповідність дійсності викладених у позовній заяві тверджень, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 2 цієї ж статті визначено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як встановлено ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 4 цієї ж статті визначає, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки:

а) подружжя;

б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;

в) співвласників жилого будинку;

г) співвласників багатоквартирного будинку.

Частина 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає спільну (сумісну або часткову) власність також на квартири (будинки), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку належать приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Крім того, ст. 74 Сімейного кодексу України (надалі СК України) передбачає, що майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У відповідності до ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Стаття. 372 ЦК України регулює питання поділу майна, що є у спільній сумісній власності між співвласниками.

З аналізу вищевикладених норм чинного матеріального законодавства випливає, що право на виділ частки з майна має виключно співвласник і виключно із майна, що є у власності двох або більше осіб.

Натомість, відповідачем долучено до матеріалів справи ряд документів, а саме: копію технічного паспорту на житловий будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Росохач Сколівського району Львівської області (а.с. 16-18), копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2004 року (а.с.19), копію дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.20), з яких вбачається, що житловий будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Росохач Сколівського району Львівської області на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_4, частка 1/1.

Таким чином, вказаними доказами беззаперечно підтверджується відсутність у позивача права спільної чсаткової власності на вказане нерухоме майно.

Щодо спільної сумісної власності позивача на таке майно, то судом на підставі аналізу технічного паспорту на житловий будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Росохач Сколівського району Львівської області, а саме характеристики будівель та споруд (а.с.16-18), встановлено, що спірне будинок з господарським спорудами було побудовано у 1976 році, тобто до народження позивача у справі, що виключає передбачену ч. 4 ст. 368 ЦК України підставу виникнення права спільної сумісної власності на майно, як таке, що набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї,.

Щодо земельних ділянок, то як вбачається з копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 725394 від 19.07.2005 року (а.с.15) та серії ЯА № 725393 від 19.07.2005 року (а.с.14) відповідач ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 1, 7823 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) та 0, 2037 га (цільове призначення для обслуговування житлового будинку) у с. Росохач. При цьому, із списку співвласників, який додається до вказаних державних актів, вбачається, що співвласники таких земельних ділянок відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як закріплено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Непорушність права приватної власності закріплена також у ст. 41 Конституції України.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 не є співвласником ні нерухомого майна житлового будинку № 63 по вул. Шевченка у с. Росохач Сколівського району Львівської області, ні земельних ділянок площею 1, 7823 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) та 0, 2037 га (цільове призначення для обслуговування житлового будинку) у с. Росохач Сколівського району Львівської області, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення особистої частки з загального сімейного майна.

Щодо посилань позивача, викладених у позовній заяві, на виникнення сварок між позивачем та її батьками, конфлікти з батьками та рідною сестрою, розповсюдження неправдивої, зі слів позивача, інформації її батьками, а також на неправомірні дії голови щодо висловлених зауважень позивачу,то суд зазначає, що такі посилання жодним чином не спростовують відсутності у позивача будь-яких правових підстав для вимог щодо виділення частки з загального сімейного майна. Більше того, вказані посилання не підтверджені жодними належними доказами та спростовані допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які ствердили про недотримання позивачем правил співмешкання, а також наголосили на неналежності виконання позивачем обовязків по догляду за її дітьми-інвалідами.

Що стосується позовної вимоги про надання позивачу права приватизувати свою частку з загального майна родини, то суд зазначає, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року передбачає приватизацію державного житлового фонду, тобто житлового фонду місцевих Рад народних депутатів та житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, в той час як майно, з вимогою про надання можливості приватизації якого звертається позивач, на праві приватної власності належить відповідачу у справі, відтак, суд зазначає про безпідставність вказаної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208-209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення особистої частки з загального сімейного майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя Сколівського районного суду

Львівської області ОСОБА_9