Справа 206/4025/15-ц
Провадження 2-з/206/4/17
У Х В А Л А

"27" червня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебувала зазначена цивільна справа.

З метою забезпечення позову представник заявника просить накласти арешт на частину квартири відповідача ОСОБА_3, яка розташована АДРЕСА_1, згідно відповіді КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради належить йому на праві спільної сумісної власності.

Заява мотивована тим, що позивач надав відповідачу 20.10.2008 року грошові кошти у розмірі 163200,00грн. на строк до 01.05.2015 року. Відповідач в установлений строк грошові кошти в повному обсязі не повернув у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 321718,59грн. Враховуючи те, що розмір заборгованості відповідача є досить великим, то вочевидь єдиним можливим способом повернення позивачу позичених грошових коштів буде їх стягнення за рахунок належного відповідачу майна. Відчуження відповідачем майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року заборонено відчуження 1/2 (однієї другої) частини квартири №26 (двадцять шість) по вул. Немировича-Данченка, будинок 64 (шістдесят чотири) у м. Дніпропетровську, яка належать на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.1998 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядження № 7/357-98, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу № 440п за реєстровим № 512-153.

31 жовтня 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості відповідно до договору позики, оформленого розпискою від 20.11.2008 року, що утворилася станом на 01 липня 2015 року в розмірі 321718 грн. 58 коп., яка складається із 159700,00 грн. позики, 25047,35 грн. 3% річних та 136971,23 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3217 грн. 20 коп., загалом 324935 (триста двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) гривень 78 коп.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з'явилися, повідомлялися належним чином.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд справи, у зв'язку із занятістю у іншому судовому засіданні.

Розглянувши доводи представника позивачяа, що викладені в заяві про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність в задоволенні заяви відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1998 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 (а.с.229).

19 грудня 2015 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5 1/3 частку квартири під № 26, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Немировича-Данченка, будинок під № 64, що підтверджується договором дарування частки квартири від 19.12.2015р., зареєстрованого в реєстрі за № 1367 (а.с.227).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційної довідки з державного реєстру право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5 19.12.2015р. (а.с.228, 239).

В силу ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд України в своїй Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розяснює судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Суд вважає заяву представника позивача необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у відповідача станом на 21 грудня 2015р. відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

Обставини, на які посилається представник позивача в обґрунтуванні своєї заяви не є безумовними і заснованими на припущеннях, що слугувати доказом не може.

Крім того, суду не надано підтвердження того факту, що у відповідача взагалі є будь-яке нерухоме майно, на яке просить накласти арешт позивач.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 208-210, 293 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя А.О. Сухоруков