Справа№592/7928/17
Провадження №2/592/2083/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 22.12.1983 року по 17.01.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання збудували житловий будинок загальною площею 298,7кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Островського, б. 113. Втім право власності відповідач не зареєстрував. Позивачка зареєструвати право власності без відповідача не може. Тому просить визнати за нею право власності на 50 % зазначеного будинку.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав.

Відповідач не зявився.

Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду, які зявилися, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наданих доказів судом встановлено, що з 22.12.1983 року по 17.01.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після припинення шлюбу проживають в одному будинку.

25.07.1985 року відповідач купив будинок житловою площею 14,6 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Островського, б. 113.

27.07.1992 року відповідачу на підставі рішення виконкому Ковпаківської районної ради №166 від 21.07.1992 року наданий дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку розміром 9,5х11,00 по вул. Островського, 113.

Позивачем наданий технічний паспорт на будинок, з якого вбачається, що будинок загальною площею 281,3 кв.м. нібито створений більших розмірів ніж чим у дозволі. Більше того будинок нібито збудований у 1990 році, тобто до відповідного дозволу.

Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі -

інспекція) за формою згідно з додатком 1. Прийняття в експлуатацію приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків, господарських споруд, прибудов, будівництво яких здійснено без залучення підрядних організацій, проводиться за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (СС1), та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації (далі - декларація)

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Однак позивачкою всупереч положень ст.ст. 59-60 ЦПК України не надано належних доказів існування спору та порушення її прав, доказів на закінчення будівництва, уведення спірного майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу обєкта нерухомого майна як обєкта цивільного права.

Визнання ж права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 3-82гс11.

Ураховуючи наведене у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі і керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду. Особою яка була відсутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в десятиденний строк з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 01.11.2017 року.

Суддя В.Г. Костенко