Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 21 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та звернення стягнення на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 жовтня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Окрім того, просив застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 зазначену квартиру.

Також просив звернути стягнення на дане нерухоме майно в межах суми 407707 грн. 68 коп. та визначити порядок виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру шляхом арешту (опису), вилучення, примусової реалізації та перерахування в першу чергу на його користь 407707 грн. 68 коп. за рахунок коштів, які надійдуть на рахунок органу державної виконавчої служби від реалізації цієї квартири.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, сплативши при цьому судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 3 лютого 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 31 липня 2015 року скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт на спірну квартиру, накладений ухвалою суду від 3 лютого 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Богунського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі правочинів за №2399.

В решті рішення залишене без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп.

Позивач також оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову, сплативши за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 275 грн. 61 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу задоволено.

Скасовано ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2015 року та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

В подальшому ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 6 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 397 грн. 40 коп., зазначивши, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову ним сплачено 121 грн. 80 коп. Окрім того, він сплатив 275 грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 31 липня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки заява про забезпечення позову й апеляційна скарга на ухвалу були задоволені, суд повинен був вирішити питання про стягнення зазначених коштів з відповідачів.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити судове рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у розмірі 397 грн. 40 коп.

При цьому, зазначає, що суд не врахував розяснення п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, відповідно до яких у разі скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції з передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.88 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення ОСОБА_1, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України стороні, на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві- пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК України.

У разі, якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК України, або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК України, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, , то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК України.

Скасовуючи рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним та ухвалюючи в цій частині нове рішення, Апеляційний суд Житомирської області вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та стягнув на користь ОСОБА_1 365 грн. 40 коп. судового збору.

В подальшому предметом апеляційного розгляду була ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову, яка скасована судом апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді суд першої інстанції вирішував лише питання щодо скасування заходів забезпечення позову, а не розглядав спір по суті, який вже на той час був вирішений в судовому порядку з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України. Відтак підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь позивача судового збору відсутні.

У разі, якщо сторона не погоджується з розміром судового збору, який визначений судом при вирішенні спору по суті, вона наділена правом оскаржити зазначене рішення у встановленому законом порядку.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307,312,313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: