Справа № 473/3836/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" жовтня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Ротар М.М.

при секретарі Фінько О.П., Козаченко О.І.

За участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним заповіт, що був складений від імені ОСОБА_6 та посвідчений 17 липня 2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 за реєстровим № 1849.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 27.06.2015 року померла його мати ОСОБА_6. У Першій Вознесенській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 229/2015 за заявою відповідача ОСОБА_3 від 24.11.2015 року. На випадок свої смерті ОСОБА_6 склала заповіт, яким був посвідчений 17 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_3 Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5

Однак позивач вважає, що психічний стан ОСОБА_6 на давав їй можливість розуміти значення своїх дій при складанні заповіту, оскільки ОСОБА_6 хворіла та мала діагноз хронічний маячний розлад на фоні інволюції.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 під час судового розгляду підтримали вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Звертали увагу суду на те, що покійна ОСОБА_6 хворіла та з 2002 року перебувала на обліку у лікаря психіатра з діагнозом хронічний маячний розлад на фоні інволюції. В такому стані людина не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Так, відповідач зазначала про те, що скласти заповіт було власним бажанням ОСОБА_6, яка дійсно хворіла, однак хвороба не впливала на її здатність розуміти значення своїх дій. Вона вела нормальний спосіб життя, стан її здоров'я відносно її віку був добрим, вона була адекватною до самої смерті.

Третя особа приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що заповіт було складено заповідачем ОСОБА_6 з дотриманням норм чинного законодавства та відповідав її волевиявленню. Дієздатність заповідача ОСОБА_6 під час складання заповіту була ним перевірена, будь яких підстав вважати, що ОСОБА_6 була недієздатна не було встановлено і під час судового розгляду.

Суд вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Під час судового розгляду встановлено наступні обставини.

27 червня 2015 року у віці 88 років в м. Вознесенську померла ОСОБА_6.

17 липня 2009 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження : належні їй земельні ділянки площею 3,19 га та площею 1,83 га, що розташовані в межах території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області вона заповідала ОСОБА_3. Заповіт було посвідчено 17 липня 2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1849.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори звернулись спадкоємець за законом - син ОСОБА_1 та спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3.

Під час судового розгляду була допитана свідок ОСОБА_7, яка пояснила, що ОСОБА_6 була недієздатна, іноді не розуміла значення своїх дій. На похоронах свого племінника в червні 2009 року вона його не впізнала, також не впізнавала деяких своїх родичів.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка лікар-психіатр ОСОБА_8, який пояснив, що в 1996 році до нього звернувся позивач ОСОБА_1 з приводу неадекватної поведінки його матері ОСОБА_6 , яка погрожувала себе отруїти. Він відвідав її на дому. Під час огляду вона вела себе адекватно та заперечувала звинувачення її сина. Ним був встановлений діагноз сенільний параноїд. Наступного разу він відвідав її у 2002 році її поведінка змінилася, на його думку хвороба прогресувала. Більше до нього за лікарською допомогою не зверталися, на обліку ОСОБА_6 не перебувала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 вона бачила у 2009 році, вона їй повідомила, що склала заповіт на земельну ділянку на свою доньку ОСОБА_3, а будинок вона залишила сину ОСОБА_1 ОСОБА_4 себе адекватно, ніяких психічних розладів вона не помітила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_6 вона разом працювала у колгоспі. В 2011 році вона переукладала з нею договір оренди на земельні ділянки. Вона їй казала, що склала заповіт на доньку. Крім того за життя ОСОБА_6 орендну плату за оренду земельних ділянок отримувала її донька ОСОБА_3

Із показів свідка ОСОБА_11, який був сімейним лікарем ОСОБА_6, вбачається, що остання за допомогою лікаря зверталася дуже мало. У неї були хворі суглоби, іноді страждала на перепади тиску, було захворювання атеросклероз судин головного мозку. Відвідував її на дому в 2006 році, вона погано ходила, була життєрадісною, вела себе адекватно. При ньому психічних розладів у ОСОБА_6 не було.

Відповідно до відповіді КУ Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги від 07.03.2017 року №151/06 (а.с.48) ОСОБА_6 спостерігалася сімейним лікарем останніх 10 років з приводу ішемичної хвороби серця, дані про її захворювання були внесені в електронну базу даних, яка була пошкоджена.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 звернулася до нього для посвідчення заповіту. При спілкуванні з нею він зрозумів, що ОСОБА_6 хоче зробити заповіт на ОСОБА_3 Перевіривши дієздатність особи та впевнившись у дійсному її намірі , він склав заповіт у приміщенні свого офісу. Після чого текст заповіту був прочитаний особисто ОСОБА_6, а також нею в голос. Приватний нотаріус зазначив, що будь-яких сумнівів в дієздатності ОСОБА_6 у нього не виникало, оскільки вона чітко висловила своє бажання, чітко відповідала на питання, надавала необхідні документи, вела себе адекватно.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №253, складеної експертною комісією Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 21 липня 2017 року, вбачається, що не має можливості встановити чи здатна була ОСОБА_6 на момент складання заповіту 17.07.2009 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, враховуючи, що відсутність опису в клінічній картині глибини вираженості психічних розладів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра не перебувала. Під час амбулаторного нагляду розладів психіки лікарем не відмічалось. В матеріалах справи міститься довідка, що була видана Вознесенською центральною районною лікарнею (а.с.10), з якої вбачається, що ОСОБА_12Т. двічі оглянута лікарем-психіатром по заяві родичів на дому 22.11.1996 року та 28.11.2002 р. Діагноз сенільний параноїд. Хронічний маячний розлад на фоні інволюції.

Суд оцінивши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до переконання про недоведеність вимог позивача.

Відповідно до ст..ст. 1233,1234 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_6 зробила особисте розпорядження вільно та таке, що відповідало її внутрішній волі. До таких висновків суд прийшов з огляду на відсутність жодних доказів про те, що заповідач в період складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними

В судовому засіданні не було доведено належними доказами про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд зазначає, що встановленими під час розгляду справи обставинами доведено протилежне. В період складання заповіту ОСОБА_6 за своїм психічним станом повною мірою могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже позовні вимоги підлягають відхиленню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 203,1233,1234 ЦК України, ст.ст. 8,10,60,88,208,212,213,214,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області протягом десяти днів через Вознесенський міськрайонний суд з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар