Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/367/13-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 54 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

оловуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

При цьому зазначає, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 07.04.2014р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2014р., у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» про визнання незаконним звільнення з роботи з посади директора відокремленого підрозділу структурного підрозділу «Пінезевицьке кар'єроуправління» з 24 травня 2012 року на підставі ч.1 ст. 41 КЗпП України було відмовлено за безпідставністю вимог.

Як на підтвердження нововиявлених обставин ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не довів до його відома існування наказу № ЦУПП-4/34 від 09.02.2012 року «Про перенесення робочих днів у 2012 році» та графіку роботи Пінезевицьке кар'єроуправління на 2012 рік, відповідно до яких перенесено робочий день з понеділка 30 квітня 2012 року на суботу 28 квітня 2012 року, чим фактично позбавив позивача можливості оскаржити наказ про звільнення з інших підстав. У зв'язку з чим, відсутність на роботі була обумовлена поважною причиною, оскільки позивач вважав цей день вихідним.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 січня 2014 року задовольнити і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції приймаючи зазначене судове рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права. При цьому зазначає, що суд першої інстанції порушив права позивача на вільний вибір представника, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, поданні заяви про збільшення позовних вимог та відповідних доказів на підтвердження заявлених вимог. Крім того зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази які підтверджують ту обставину, що він не був ознайомлений з наказом про перенесення робочих днів у 2012 році. У зв'язку з чим вважає, що у суду були всі підстави для задоволення його заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є новоявленими обставинами, передбаченими п.1 ч.2 ст. 361 ЦК України, а тому підстав для перегляду рішення не має.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі - Постанова) судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 362, 364 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 наказом від 17 січня 2013 року був звільнений з посади директора за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ч.41 КЗпП України) через надання неправдивих документів на підтвердження відсутності на робочому місці 28 квітня 2012 року.

При цьому, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 посилався на ті обставини, що його відсутність на роботі 28.04.2012 року була обумовлена поважними причинами через неможливість потрапити на робоче місце у зв'язку із заміною замків на дверях кабінету та через перебування за викликом у Коростенській транспортній прокуратурі цього дня з 9 год. по 16 год. 40 хв. Оскільки порушень трудових обов'язків не допускав, а відповідач не зажадав від нього письмових пояснень та притягнув до відповідальності поза межами строку встановленого ст. 148 КЗпП України, заявник просив поновити його на роботі та стягнути моральну шкоду.

Відповідно до заявлених позивачем вимог про поновлення на роботі, в межах позовних вимог позивача, за результатами розгляду справи, районний суд 22 січня 2014 року прийняв відповідне рішення, яке було залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 07 квітня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2014 року.

Позивачем вимоги про поновлення на роботі з підстав не доведення відповідачем до його відома існування наказу № ЦУПП-4/34 від 09.02.2012 року «Про перенесення робочих днів у 2012 році» та графіку роботи Пінезевицьке кар'єроуправління на 2012 рік, відповідно до яких перенесено робочий день з понеділка 30 квітня 2012 року на суботу 28 квітня 2012 року, до суду не заявлялись.

Відповідно, зазначені обставини не були предметом розгляду районного суду. Крім того, та обставина, що 28 квітня 2012 року є робочим днем була відома заявнику на час ухвалення рішення, про що він особисто зазначав у позовній заяві та встановлена судовими рішеннями у даній справі.

Таким чином, залишаючи заяву ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є новоявленими обставинами в розумінні п.1 ч.2 ст. 361 ЦК України, дані обставини можуть слугувати підставою для звернення ОСОБА_2 з відповідним позовом, а тому обґрунтовано відмовив у перегляді рішення навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час розгляду його заяви є безпідставними виходячи з наступного.

Заява ОСОБА_3 про перегляд рішення за новоявленими обставинами перебувала в провадженні суду першої інстанції понад 5 місяців, під час розгляду справи позивач змінив трьох представників. Судом всім представникам надавалась можливість ознайомитись із матеріалами справи, в тому числі і представнику ОСОБА_4, про що свідчить заява останнього про ознайомлення з матеріалами справи та журнал судового засідання (а.с.155-158 т.2).

Посилання апелянта на можливість подання заяви про збільшення позовних вимог під час розгляду його заяви про перегляд рішення за новоявленими обставинами не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства та п.17 вказаної Постанови яка передбачає, що перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводиться в одному судовому засіданні. Заява розглядається судом за правилами, встановленими ЦПК для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює такий перегляд і суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин.

Також безпідставним є посилання апелянта на розгляд справи 22.05.2017 року за його відсутності, оскільки згідно положень ч.1 ст. 365 ЦПК України неявка заявника та інших осіб, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду заяви.

Твердження скаржника про допуск до розгляду справи неуповноважених представників відповідача також є необгрунтованим, оскільки матеріали справи містять довіреності на представників видані головою ліквідаційної комісії Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» та документи на підтвердження ліквідаційної процедури даного підприємства (а.с.112-144 т.2).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: