АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4473/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2574/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.

за участі: представників : позивача - ОСОБА_2 , адвоката Наливайко З.М.,

відповідача - Коваленка Р.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання порушеними прав споживача, визнання недійсним умов кредитного договору та застосування наслідків його недійсності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що у вересні 2007 року він уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, за умовами якого отримав кредитні кошти у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 27 335 доларів США на купівлі квартири та сплату страхових платежів. Вважає, що договір було укладено з численними порушеннями норм чинного законодавства, що зумовлюють переплату по кредиту. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати порушеним право споживача фінансових послуг на проведення банком переддоговірної роботи в письмовій формі, право споживача на інформацію про істотні умови договору, право споживача на інформацію про ціну позову; визнати кредитний договір та договір іпотеки від 13 вересня 2007 року недійсними та застосувавши наслідки недійсності кредитного договору та реституцію.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити позов.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 вересня 2007 року між позивачем ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № PLКPGK12253863, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 27395 доларів США з терміном повернення по 13 вересня 2027 року (т.1 а.с.10-12).

Пунктом 7.1. Договору сторони узгодили, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку на строк з 13 вересня 2007 року по 13 вересня 2027 року включно, у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 27 395 доларів США на наступні цілі: купівлю квартири у сумі 22 800 доларів США, а також у розмірі 4 595 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 цього договору.

Банк свої зобов'язання за договором виконав та надав позивачу кредитні кошти в розмірі 27395 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 301 (т.1 а.с.80).

02 серпня 2010 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду, згідно з якою сторони по справі визначили, що починаючи з 02 серпня 2010 року новий розмір відсоткової ставки складає 12,7 % (т.1 а.с.70).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року в справі № 552/5137/15-ц, яке вступило в законну силу, було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № PLKPGK12253863 від 13 вересня 2007 року в розмірі 19615,68 доларів США, що еквівалентно 491554 грн. 97 коп, а також понесені судові витрати в розмірі 3654 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу були відомі всі істотні умови кредитного договору, підписавши договір він погодився із всіма його умовами, а тому підстави для визнання такого договору недійсним відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України ).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст.638 ЦК України).

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В ст.204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Разом із тим згідно із ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Установлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року, яке вступило в законну силу, було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № PLKPGK12253863 від 13 вересня 2007 року в розмірі 19615,68 доларів США, що еквівалентно 491554 грн. 97 коп. ( т.1, а.с.91-95).

Відповідно до ч. 3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним преюдиційним судовим рішенням встановлено, що банківська установа виконала свій обов'язок та до укладання кредитного договору надала ОСОБА_5 вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про реальну процентну ставку, а ОСОБА_5 в свою чергу з умовами кредитування ознайомився, підписав їх, засвідчив, повністю погодився з ними. Таким чином, ОСОБА_5 отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всії сукупних послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору.

ОСОБА_5 не довів належних правових та фактичних підстав для визнання кредитного договору, укладеного між сторонами, недійсним. При укладенні кредитного договору він був обізнаний про всі його умови та погодилася з ними. Крім того, підписання кредитного договору є доказом отримання позичальником всієї необхідної інформації, передбаченої Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування.

Інших доказів того, що на час укладання кредитного договору існували будь-які обставини, які б примусили його прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах, позивач суду не надав.

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, після ухваленого преюдиційного судового рішення про стягнення коштів за кредитним договором, сторони вже не можуть оспорювати встановлені судом факти щодо дійсності цього правочину.

Твердження ОСОБА_5 про те, що підпис на додатковій угоді від 2 серпня 2010р. йому не належить - не підтверджене належними та допустимими доказами.

Не може бути прийняте до уваги посилання позивача і на висновки судово-економічних експертиз, як ніби-то доказ факту обману з боку банку.

Так, висновки експертизи № 149 від 10 червня 2016р. були оцінені районним судом під час ухвалення судового рішення від 17 серпня 2016 року.

Відносно судової економічної експертизи № 439/440 від 07.07.2017р. в даній справі, колегія суддів зауважує, що експертом надавались висновки, виходячи з отримання кредитних коштів в сумі 22 800 дол.США, що суперечить п.7.1 кредитного договору, згідно якого кредитні кошти складають 27 395 доларів США,а, відтак, висновки ґрунтуються на помилково визначених сумах та не можуть бути прийняті.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Оскільки з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Прядкіна

Судді: (підпис) О. І.Обідіна

(підпис) В. П. Пікуль

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна