Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4347/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

25 квітня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А..

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації права власності за ОСОБА_6 та відновлення права власності за ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до відповідачів ОСОБА_5, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування 21/50 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 07 липня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6. 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 помер, після чого позивач дізнався про наявність вказаного договору дарування. Оскільки на час його укладення ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач просив визнати недійсним договір дарування 21/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 07 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, уповноваживши ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що оскаржуваний договір дарування було укладено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у повній відповідності до вимог закону. Крім того, при вирішенні справи по суті просив застосувати насідки пропуску строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання також не зявилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 липня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 зобовязується безоплатно передати, а ОСОБА_6 зобовязався прийняти у власність 21/50 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Фруктова, 3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 07 липня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №2243 (а.с.8).

20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на 21/50 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель та споруд, що розташований по вул.Фруктовій, 3 у м.Полтаві.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: згідно частини 1 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 2 даної статті передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, частиною 3 що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як передбачено ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання стороною на момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 20 лютого 2017 року №105 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладання договору дарування 07 липня 2006 року страждала на психічний розлад у вигляді легкої атеросклеротичної деменції з депресивним синдромом. Вказаний психічний розлад позбавляв ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні договору дарування 07 липня 2006 року (а.с.98-110).

Таким чином судом встановлено, що на час укладання даного договору волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Крім того, судом встановлено, що менш ніж за два місяці до укладення вказаного договору дарування 10 травня 2006 року - ОСОБА_6 10 травня 2006 року звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з заявою про визнання ОСОБА_4 недієздатною у звязку з тим, що через хворобу вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.10).

Той факт, що ОСОБА_6, вважаючи, що є підстави для визнання ОСОБА_4 недієздатною, оскільки вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, уклав з нею договір дарування та прийняв від неї в дар нерухоме майно, суд розцінює як такий, що суперечить не тільки нормам чинного законодавства, а і моральним засадам суспільства.

Таким чином встановлено наявність підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування в даній справі давності, суд виходить з наступного.

Перебіг терміну позовної давності в даному спорі розпочався з дня укладення договору з 07 липня 2006 року.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2007 року, яке набрало законної сили 31 липня 2007 року, ОСОБА_4 визнана недієздатною, її опікуном призначено ОСОБА_3 (а.с.61).

Виконуючи з 31 липня 2007 року свої обовязки опікуна ОСОБА_4 належним чином, маючи повний доступ до її документів, позивач мав можливість звернутись до суду з таким позовом з додержанням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

До суду з даним позовом позивач звернувся 15 серпня 2016 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, який закінчився 07 липня 2009 року.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку позивач або його представник до суду не зверталися, про наявність поважних причин пропуску строку не повідомляли.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності.

Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

У звязку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації права власності за ОСОБА_6 та відновлення права власності за ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Головуючий О.А.Самсонова

25.04.2017