Справа № 664/739/17
Провадження №2/654/745/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участю секретаря Слюсар О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Кузьменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського біосферного заповідника НАН України, третя особа директор ЧБЗ НАН України Юрченко Анатолій Петрович, про визнання протиправним дій, про стягнення заборгованості по заробітній платі, скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся з вище вказаним позовом до Чорноморського біосферного заповідника НАН України (далі ЧБЗ НАН України), третя особа директор ЧБЗ НАН України Юрченко Анатолій Петрович, який в ході судового розгляду уточнив та підтримав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом директора Чорноморського біосферного заповідника НАН України Юрченко А.П. від 03.03.2015 р. його було призначено на умовах безстрокового трудового договору на посаду начальника служби охорони заповідних територій Чорноморського біосферного заповідника НАН України. 09.12.2016 р. між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 було укладено Контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу. 22.03.2017 р. ним отримано поштове відправлення, в якому містилося повідомлення від 09.03.2017 р. про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку із розірванням в односторонньому порядку трудового договору між ним та адміністрацією Чорноморського біосферного заповідника НАН України відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, а також звільнення із займаної посади начальника служби охорони заповідних територій ЧБЗ НАН України.

Вважає дії відповідача по не нарахуванню та не виплаті йому заробітної плати за період з 09.12.2016 по 09.03.2017 р., розірвання в односторонньому порядку трудового договору між ним та адміністрацією ЧБЗ відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпПУ, а також звільнення із займаної посади протиправними, що порушують його конституційні права на працю та її оплату з наступних підстав.

23.12.2016 р. на адресу відповідача поштовим відправленням направив заяву про тимчасове увільнення від виконання обов`язків начальника служби охорони заповідних територій ЧБЗ НАН України.

14.01.2017 р. ним отримано поштове відправлення від ЧБЗ із проханням направити на адресу відповідача копію контракту та наказу про зарахування до особового складу.

26.01.2017 р. на поштову адресу відповідача було направлено поштове відправлення разом із листом про надання документів: копію контракту, копію наказу та копію листа, яке отримано відповідачем 03.02.2017 р.

10.02.2017 р. на його адресу від відповідача надійшов Акт про відсутність вкладень у конверті, датований 03.02.2017 р. 21.02.2017 р. на офіційну електронну адресу від відповідача та офіційну адресу голови профспілкового комітету працівників ЧБЗ НАНУ Бахтіарової Л.І., ним було направлено відскановану електронну копію начебто відсутнього у попередньому поштовому вкладенні копії наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 343 від 09.12.2016 р. Крім того, в електронному листі у зв`язку із безпідставним не нарахуванням та невиплатою заробітної плати з 09.12.2016 р. містилась вимога про надання документів, що необхідні для звернення до контролюючих та правоохоронних органів. До теперішнього часу відповідач вказаних документів не надав.

Відповідно до п. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьої та четвертої ст. 119 КЗпП України.

Статтею 119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

З урахуванням положень КЗпП України, ст. 20, ст.23, ст. 39, ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач вважає дії відповідача протиправними та просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі середнього заробітку за період з 09.12.2016 р. по 09.03.2017 р., скасувати наказ № 131-к від 09.03.2017 р. «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий директором ЧБЗ НАН України Юрченко А.П., поновити його на посаді начальника служби охорони заповідних територій Чорноморського біосферного заповідника НАН України, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.03.2017 р. по дату оголошення судового рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові і просили їх задовольнити. Крім того, в підтвердження заявлених позовних вимог надали відповідь Міністерства оборони на звернення позивача від 13.05.2017 р., в якому роз`яснено, що Указом Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 р. № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено рішення про проведення часткової мобілізації, у зв`язку із чим в Україні настав особливий період, який діє до теперішнього часу.

Представник відповідача ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та надали відповідні заперечення, в яких зазначили, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу № 150-к знаходився у відпустці з 07.11.2016 по 09.12.2016 року. З 10.12.2016 р. позивач з невідомих причини на роботі не з`явився і лише 20.12.2016 р. ЧБЗ НАН України отримав цінним листом заяву від позивача, з якої встановлено, що останній, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2016 р. № 170-РС та № 343 призваний на військову службу на особливий період, що підтверджується повідомленням від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.12.2016 р. В надісланих документах були відсутні документи, необхідні для визначення гарантій передбачених ч.3, ч. 4 ст. 119 КЗпП України, а саме: копія контракту, наказ про проходження служби для офіційного підтвердження призиву ОСОБА_1 на військову службу на особливий період. На звернення Чорноморського біосферного заповідника, 28.12.2016 р. № 3444 Олешківський районний військовий комісаріат повідомив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 343 ОСОБА_1 зараховано до особового складу військової частини відповідно до укладеного контракту терміном на ТРИ роки. Заява написана ОСОБА_1 на адресу ЧБЗ стосовно його призову на підставі «повідомлення керівнику підприємства» не є дійсною. Повідомлення від 08.12.2016 р. надане до заяви ОСОБА_7 видане помилково. ОСОБА_7 09.12.2016 р. згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 343 зараховано до особового складу військової частини відповідно до укладеного контракту, терміном на три роки.

05.01.2017 р. за вих. № 01-12/118/10 відповідач надіслав листа ОСОБА_1 для отримання у нього контракту від 09.12.2016 р. та наказу про зарахування його до особового складу, а також до командира військової частини НОМЕР_1 м. Кіровограду з метою з`ясування обставин продовження чи припинення трудових відносин з ОСОБА_1

26.01.2017 р. від ОСОБА_1 отримано листа з описом, в якому був відсутній Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.12.2016 р., а також відсутня копія контракту від 09.12.2016 р., про що було складено відповідний акт і лише 21.02.2017 р. останній надав ці документи електронною поштою.

В результаті проведеної Херсонським зональним відділом Військової служби правопорядку перевірки законності та достовірності документів поданих військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 молодшим сержантом ОСОБА_1 встановлено, що 09.12.2016 р. між гр. ОСОБА_1 та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ» строком на 3 роки, оригінал якого знаходиться в особовій справі ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 уклав контракт строком на три роки, він не має права користуватися пільгами та гарантіями, що встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Контракт не містить посилання на особливий період та кризову ситуацію та строк контракту визначений не до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Крім того, вважають, що на момент укладення контракту позивачем, особливий період не діяв, виходячи з положення ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначення терміну «особливого періоду» у ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р., в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом в ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

03.03.2015 р. ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника служби охорони заповідних територій Чорноморського біосферного заповідника НАН України.

Відповідно до наказу № 150-к знаходився у відпустці з 07.11.2016 по 09.12.2016 року.

09.12.2016 р. між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 було укладено Контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу.

20.12.2016 р. ЧБЗ НАН України отримав цінним листом заяву від позивача, з якої встановлено, що останній згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2016 р. № 170-РС та № 343 призваний на військову службу на особливий період, що підтверджується повідомленням від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.12.2016 р., але в надісланих документах були відсутні деякі документи, а саме: копія контракту, наказ про проходження служби для офіційного підтвердження призиву ОСОБА_1 на військову службу на особливий період.

Наказом від 20.12.2016 р. № 184-к ОСОБА_1 увільнено від виконання посадових обов`язків до документального підтвердження його прав на збереження соціальних гарантій працівників, призваних на військову службу на особливий період відповідно поданій заяві.

На звернення Чорноморського біосферного заповідника, 28.12.2016 р. № 3444 Олешківський районний військовий комісаріат повідомив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 343 ОСОБА_1 зараховано до особового складу військової частини відповідно до укладеного контракту терміном на ТРИ роки. Заява написана ОСОБА_1 на адресу ЧБЗ стосовно його призову на підставі «повідомлення керівнику підприємства» не є дійсною. Повідомлення від 08.12.2016 р. надане до заяви ОСОБА_7 видане помилково, не є дійсним, тому вони просять його повернути для подальшого знищення.

05.01.2017 р. за вих. № 01-12/118/10 відповідач надіслав листа ОСОБА_1 для отримання у нього контракту від 09.12.2016 р. та наказу про зарахування його до особового складу, а також до командира військової частини НОМЕР_1 м. Кіровограду з метою з`ясування обставин продовження чи припинення трудових відносин з ОСОБА_1

26.01.2017 р. від ОСОБА_1 відповідачем отримано листа з описом, в якому був відсутній Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.12.2016 р., а також відсутня копія контракту від 09.12.2016 р., про що було складено відповідний акт і лише 21.02.2017 р. останній надав ці документи електронною поштою.

09.03.2017 р. наказом № 131-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із прийняттям у добровільному порядку на військову службу у Збройних Силах України за контрактом, укладеним терміном на три роки відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, судом встановлено, що 09.12.2016 р. між позивачем ОСОБА_1 та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ» строком на три роки, що підтвердив в судовому засіданні сам позивач.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За змістом частини 2 статті 23 вказаного Закону, для громадян України з числа осіб рядового складу, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється тривалістю три роки.

Згідно п. «а» частини 6 статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Разом з цим, в силу положень частини 9 статті 23 Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку законодавець пов`язує виключно з настанням особливого періоду.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

За змістом наведених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб.

Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.

Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України № 1240-VІІ від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено Законом України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року.

Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

З огляду на вище наведене, суд приходить до наступних висновків: позивач добровільно заключив контракт на три роки, не був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період або прийнятий на військову службу у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та оголошення воєнного стану, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, а тому не підпадає під гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 267 ЦПК України в редакції 2017 року, суд, -

в и р і ш и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморського біосферного заповідника НАН України, третя особа директор ЧБЗ НАН України Юрченко Анатолій Петрович, про визнання протиправним дій, про стягнення заборгованості по заробітній платі, скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до 15.12.2017 (дати набрання чинності новою редакцією ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення сторони можу отримати 08.01.2018 року.

Суддя: О.Х. Ширінська