Справа № 428/8985/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 12.09.2016 року, яка зафіксована в журналі судового засідання, до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено ОСОБА_4.

В обґрунтування позову у позовній заяві вказано, що 04 червня 2013 року померла рідна сестра батька позивача ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 369659. Батько із сестрою підтримували родинні стосунки, а його дружина разом з донькою доглядали ОСОБА_9 за місцем її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно навідувались, спілкувались, допомагали прибиранням в квартирі, готуванням їжі, оскільки через свій стан здоровя вона потребувала такого догляду. З роками самопочуття ОСОБА_9 дедалі погіршувалось, вона вчиняла дрібні неадекватні вчинки, скаржилась на постійні запаморочення, головний біль, в розмовах виказувала про надумані факти її переслідування «сторонніми силами». ОСОБА_9 періодично - раз на місяць, перебувала на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у лікарні, постійно викликала швидку допомогу через погіршення стану здоровя. Також, вона виказувала скарги на падіння, запаморочення, набряк кінцівок та інше. Через погіршення стану здоров'я батько позивачки також почав потребувати догляду за собою, який почала здійснювала за ним його дружина. За три місяці до смерті ОСОБА_9 мати позивачки стала навідуватись до неї рідше - раз на тиждень, один раз на два тижні. Під час візитів відмічала погіршення її психічного стану. 06.06.2013 року на номер телефону батька позивачки зателефонувала невідома йому жінка, назвавшись ОСОБА_10, яка повідомила про смерть ОСОБА_9 і про те, що організацію поховання вона буде здійснювати самостійно, оскільки ОСОБА_9 заповіла квартиру АДРЕСА_1 її дочці. Позивачка із матірю заборонили ОСОБА_10 організовувати похорони, оскільки померла ОСОБА_9 мала родичів, які могли організувати похорони. Ритуал поховання було проведено за кошти позивачки. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, однак в нотаріальній конторі батько позивачки довідався про те, що його померла сестра дійсно 03.04.2013 року склала заповіт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який посвідчено у державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що через похилий вік, неврологічні захворювання, розлади психіки, померла ОСОБА_9 на час підписання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому у своїх позовних вимогах просить визнати зазначений заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлений позов з підстав, які викладені у позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_9 03.04.2013 року знаходилася у стані, в якому вона змогла прибути до нотаріальної контори і підписати заповіт. Нотаріус перевірив її особу та пересвідчився в її вільному волевиявленні. Висновки експертів просив оцінити критично з огляду на їх необґрунтованість та невідповідність дійсним обставинам справи.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання 20.10.2017 року не зявилася, причин неявки суду не повідомила. Під час допиту за правилами допиту свідків ОСОБА_6 пояснила, що вона працює державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. В 2013 році вона прийняла та посвідчила заповіт ОСОБА_9. ОСОБА_9 під час посвідчення заповіту була в адекватному стані, без навідних запитань розповіла що їй потрібно від нотаріуса, сама прочитала заповіт вголос. ОСОБА_9 для посвідчення заповіту зявилася із усіма необхідними документами (паспорт, ідентифікаційний код, правовстановлюючі документи на нерухоме майно то тощо). Сумніву в її дієздатності у неї, ОСОБА_6, не виникло. Під час складання заповіту ОСОБА_9 на запитання повідомила, що у неї немає родичів, які мають паво на обовязкову частку спадщини. Всього спілкування (складення та посвідчення заповіту) її та ОСОБА_9 тривало близько 30 хвилин, супроводжуючих осіб, які прийшли разом із ОСОБА_9, вона не бачила, тобто ОСОБА_9 підписувала заповіт сама. Приблизно через 2 місяці після смерті ОСОБА_9 до неї, ОСОБА_6, прийшла родичка ОСОБА_9, яка вказала, що ОСОБА_9 можливо отруїли. Сумнівів у дієздатності ОСОБА_9 під час складення заповіту вищевказана родичка їй, ОСОБА_6, не висловлювала.

Під час допиту за правилами допиту свідків ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_7 був її батьком, а ОСОБА_9 була його сестрою. За 3-4 роки до смерті ОСОБА_9 перебувала в тяжкому стані здоровя, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надавали їй допомогу. ОСОБА_9 могла виїхати на тролейбусі і не доїхати до точки призначення, загубитися в місті. Після лютого 2013 року стан здоровя ОСОБА_9 погіршився, у неї відбувалися різки зміни настрою, вдома у неї був безлад, влітку вдягала пальто, колготи, виявляла ознаки страху того, що її вкрадуть або квартиру обкрадуть, не могла сама помитися внаслідок головокружіння. Вона, ОСОБА_1, вперше побачила ОСОБА_5 на кладовищі під час похорон. ОСОБА_9 казала, що вона віддасть свою квартиру тому, хто буде за нею доглядати. Для вирішення побутових питань, придбання ліків ОСОБА_9 зверталася до ОСОБА_12. Вночі ОСОБА_9 могла подзвонити, попросити приїхати, потім могла вночі почати збиратися йти в магазин. ОСОБА_9 останні пів року сама на пошту не ходила.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_13, який був чоловіком ОСОБА_9. В березні 2012 року ОСОБА_9 повідомила їй, що їй потрібна допомога в купівлі продуктів, приготуванні їжі. Вона, ОСОБА_11, приблизно 3 рази на тиждень на протязі одного року ночувала з ОСОБА_9, допомагала їй. ОСОБА_9 часто мала провали у памяті, не розуміла де знаходиться, вночі могла почати одягатися та збиратися на вулицю, часто падала, мала багато синців. У неї були галюцинації, депресії, вона чогось боялася, багато не розмовляла. Комунальні послуги ОСОБА_9 ходила оплачувати з сусідкою, сама розпоряджалася пенсією, сама складала списки продуктів для придбання в магазині, проте могла забути, що деякі продукти вже придбані. Вона, ОСОБА_11, вперше побачила ОСОБА_5 на кладовищі під час похорон.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_7 був її чоловіком, а ОСОБА_4 є її дочкою. Вона, ОСОБА_12, часто спілкувалася з сестрою свого чоловіка ОСОБА_9, за два місяці до смерті ОСОБА_9 дзвонила їй та просила надати допомогу у побутових питаннях та догляді. Одни раз на місяць вона, ОСОБА_12, супроводжувала ОСОБА_9 в лікарню. ОСОБА_9 часто було погано, вона часто падала, боялася, що в її квартиру хтось залізе, часто їй здавалося, що до неї прийшов її безвісти зниклий син, вона його кликала. В першій годині ночі ОСОБА_9 могла почати збиратися на вулицю. ОСОБА_9 не розказувала про ОСОБА_5 або ОСОБА_10 За час свого життя ОСОБА_9 до психіатрів не зверталася, казала, що її квартира достанеться тому, хто буде за нею доглядати. ОСОБА_9 часто скаржилася на болі в голові та серці, іноді просила приїхати, а потім казала, що їй нічого не потрібно. ОСОБА_9 сама оплачувала комунальні платежі.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_14 пояснила, що вона з 2012 року працює на посаді медичної сестри-анестезиста в Комунальній установі «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня». З початку 2012 року вона разом зі своїм чоловіком переїхала на нове місце проживання, де її сусідкою по будинку та підїзду (через один поверх) стала ОСОБА_9. В перші місці її знайомства з ОСОБА_9 остання виглядала та поводилася нормально, проте приблизно за пів року до смерті ОСОБА_9 почала виглядати розгубленою, стала апатичною (нічим не цікавилась), могла не реагувати на запитання, виходити в жарку погоду на вулицю в теплому одязі та шапці, казала, що до неї хтось ломиться у двері та стукає по даху. Приблизно 5 (пять) разів протягом півроку до смерті ОСОБА_9 вона, ОСОБА_14, знаходила ОСОБА_9 на вулиці на значній відстані від будинку, при цьому ОСОБА_9 не впізнавала її, не могла пояснити що вона робить на вулиці, куди йде або кого чекає. В таких випадках вона, ОСОБА_14, відводила ОСОБА_9 до дому. Тривалого відкриття газу, затоплень з вини ОСОБА_9 не було, квартира ОСОБА_9 не містила ознак безладу. Одного разу до ОСОБА_9 приходила жінка, яка повідомила, що вона доглядає за ОСОБА_9

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснила, що вона з 2010 року працює на посаді лікаря-невропатолога КДП № 2, а також працює в двох інших приватних лікарнях, зокрема в медичному центрі «Віта Плюс». В 2012 році під час проведення нею прийому в медичному центрі «Віта Плюс» до неї двічі зверталася ОСОБА_9, при цьому ОСОБА_9 мала при собі первинні медичні документи, де їй був встановлений діагноз «АГСМ дисциркуляторна енцефалопатія 2, струс головного мозку». ОСОБА_9 приходила до неї на прийом у супроводі іншої жінки, яка розповіла їй, ОСОБА_15, що у ОСОБА_9 є проблеми із памятю, зокрема щодо прийому ліків.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_16 пояснила, що вона з 1975 року була знайома із ОСОБА_9, вони працювали на одному підприємстві. Останній раз вона бачила ОСОБА_9 весною 2013 року, вони спілкувалися близько 5-10 хвилин про загальний стан їх справ, про стан здоровя одна одної. При цьому ОСОБА_9 при зустрічі відразу її впізнала. Характер у ОСОБА_9 був послідовний.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_17 пояснила, що вона з 1989 року по грудень 2016 року працювала медичною сестрою в Сєвєродонецькій міській організації «Товариство Червоного Хреста». ОСОБА_9 вона знає приблизно з 2010 року, вона проводила відносно неї на дому маніпуляційні процедури (внутрішньовенні та внутрішньомязові уколи) за призначеннями лікарів. Вона колола ОСОБА_9 серцево-судинні, ноотропні, протизапальні, обезболювальні препарати, в основному деклофинак, ноклофен, дегоксин, теоцетам. Вказані процедури вона проводила за графіком 5 або 10 днів поспіль в залежності від призначення лікаря, переважно вранці. До серйозного погіршення стану здоровя ОСОБА_9 була переважно позитивною особою. Разом з тим, восени 2012 року ОСОБА_9 вже почала просити її переночувати з нею, надала їй ключ від квартири адже вона дуже боялася нічних падінь з ліжка, внаслідок яких у неї зявлялися синці. Також ОСОБА_9 скаржилася на падіння під час переміщення по квартирі, чому вона падає ОСОБА_9 не знала. В цілому в квартирі ОСОБА_9 було чисто, проте меблів було дуже мало. Оформити квартиру на неї ОСОБА_9 не пропонувала. Останній раз вона бачила ОСОБА_9 навесні 2013 року, при цьому ОСОБА_9 була одягнута у теплі речі, в шапці.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_18 пояснила, що їй відомо про те, що ОСОБА_10 працювала разом з жінкою на імя ОСОБА_19, прізвища жінки вона не знає. З ОСОБА_19 її познайомила ОСОБА_5 приблизно восени 2012 року, після чого вона спілкувалася з ОСОБА_19 3-4 рази, їх спілкування зазвичай тривало близько 10 хвилин. Під час останнього спілкування з ОСОБА_19 в кінці осені 2012 року ОСОБА_19 повідомила їй, що вона має намір скласти заповіт на ОСОБА_5 в якості подяки за догляд ОСОБА_5 за нею. Точну дату смерті ОСОБА_19 вона не памятає.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії посвідки про народження № 1720443, виданої 12 липня 1936 року ЗАГС при Першотравневій с/раді Донецької області, ОСОБА_20 народилася 10 липня 1936 року, про що зроблено відповідний запис. Батьком записаний ОСОБА_21, матірю ОСОБА_22.

Згідно із копією посвідки про народження серії УГ № 259451, виданої 05 жовтня 1941 року Чепіговською селищною радою, ОСОБА_23 народився 05 жовтня 1941 року, про що зроблено відповідний запис. Батьком записаний ОСОБА_24, матірю ОСОБА_25.

З копії свідоцтва про одруження серії І-ЯР № 687081, виданого 18 серпня 1956 року Сєвєродонецьким ЗАГС Лисичанського району Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області вбачається, що ОСОБА_26 (російською) та ОСОБА_27 (російською) 18 серпня 1956 року одружились, про що зроблено відповідний актовий запис № 249. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_26 (російською).

Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕМ № 219874, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 18.06.1999 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, був зареєстрований з 20.05.1975 року за адресою: Україна, АДРЕСА_3.

З копії паспорта громадянина України серії ЕК № 453681, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 19.06.1997 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 19.06.1997 року за адресою: Україна, АДРЕСА_3.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЕД № 491982, виданого 20 березня 1981 року Сєвєродонецьким міськ. ЗАГС Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, ОСОБА_28 (російською) народилася 17 березня 1981 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 404. Батьком записаний ОСОБА_29 (російською), матірю ОСОБА_30 (російською).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 369659, виданого 07 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_8 померла 04 червня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 724.

З копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 1-33 від 12 січня 2012 року вбачається, що ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_31.

Згідно із копією заяви ОСОБА_8 на імя державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 23 травня 2012 року, ОСОБА_8 скасувала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 1-33 від 12 січня 2012 року.

Відповідно до копії заповіту, посвідченому державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 1-161 від 03 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_5.

З копії заяви ОСОБА_7 на імя державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 15 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_7 приймає всю спадщину по закону після смерті ОСОБА_8.

Згідно із копією заяви ОСОБА_5 на імя державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 12 листопада 2013 року, ОСОБА_5 приймає всю спадщину по закону після смерті ОСОБА_8.

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 533/01-16 від 04 квітня 2014 року, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 нікому із спадкоємців не видавалося.

З копії висновку експерта № 193 від 18.06.2013 року, наданого судово-медичним експертом Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_32, встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка розвинулася внаслідок дифузного дрібновогнищевого кардіосклерозу ішемічної хвороби серця, що підтверджується даними дослідження трупу. При дослідженні трупу встановлено: синець біля правого ока, крововилив в мякі покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобній області справа. Дані ушкодження утворились від контакту з тупим твердим предметом незадовго від настання смерті. Виявлення у крові трупу 1,40% етилового алкоголю вказує на те, що незадовго до смерті ОСОБА_8 вживала алкогольні напої та момент смерті знаходилася у легкому ступені алкогольного спяніння, що сприяло настанню смерті.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 419208, виданого 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_7 помер 28 серпня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1118.

Згідно із висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 202 від 29.10.2015 року, проведеної експертною комісією Сватівської обласної психіатричної лікарні, встановлено, що ОСОБА_8, на час складання заповіту 03 квітня 2013 року, страждала на стійкий психічний розлад у вигляді судинно-органічного ураження головного мозку з явищами лакунарної деменції та окремими психопатологічними проявами /хворобливі ідеї малого масштабу/ (згідно з МКХ-10 F02.84). На час складання заповіту 03 квітня 2013 року, ОСОБА_8 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 574 від 30.08.2017 року, проведеної експертною комісією Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, встановлено, що ОСОБА_9 в період підписання заповіту 03.04.2013 року страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія) з вираженим психоорганічним синдромом та параноїдальними включеннями. ОСОБА_33 за своїм психічним станом в період підписання заповіту (03.04.2013 року) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Також, з мотивувальної частини вищевказаного висновку вбачається, що свідки ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_34, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_35 описують у підекспертної в період 2012-2013 р.р. ознаки вираженого психоорганічного синдрому з параноїдними включеннями, що цілком узгоджується з даними про наявність у підекспертної органічного ураження головного мозку, на яку вказує медична документація. Так, свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_12 описують у підекспертної порушення з боку інтелектуально-мнестичної сфери: «забувалась, плуталась, могла вийти на вулицю та загубитись, могла піти не туди, куди хотіла». Свідок ОСОБА_35 описує у ОСОБА_9 емоційно-вольові порушення: «була розгубленою, потеряный взгляд, була апатичною, нічим не цікавилась». Також свідок ОСОБА_17 вказує, що у підекспертної «була подавленність, потухший взгляд, байдужість до всього». Свідок ОСОБА_15 (лікар-невропатолог) вказує на наявність у підекспертної когнітивних розладів, «була не пунктуальною, треба було сто раз пояснювати щось, відповідала на запитання тільки частково, були проблеми з памяттю». Впадає в око, що свідки ОСОБА_17 (медична сестра) та ОСОБА_15 (лікар-невропатолог) повязують погіршення психічного стану у ОСОБА_9 з кінця 2012 р., саме в цей час, згідно з їхніми показами, у ОСОБА_9 посилились прояви когнітивних порушень, інтелектуально-мнестичного зниження; почала погано осмислювати події, що відбувалися з нею; посилились емоційно-вольові порушення. Це цілком співпадає з даними, що містяться в наданій медичній документації, згідно з якими саме в цей період в неї посилився ступень психоорганічного синдрому. Всі вище означенні свідки вказують, що хоча у ОСОБА_9І зберігались ознаки динамічно-соціального стереотипу: «платила за комунальні послуги, ходила в магазин, до лікаря», однак вказують, що робила вона це зі сторонньою допомогою. Всі свідки описують наявність у підекспертної ознаки параноїдного (маячного) синдрому, тобто «страхи за те, що її вкрадуть або обкрадуть квартиру. Боялась, що в квартиру хтось зайде. Заявляла, що до неї приходить її зниклий безвісті син. Вночі збиралася і намагалася кудись піти. Були галюцинації. Боялася. Відмічалися ознаки неадекватної поведінки. Влітку вдягалась в теплу одежу. Заявляла, що до неї хтось стукає в двері та на даху. Кудись вночі намагалася вийти». Заявляла, що «брат хоче мати з неї зиск, забрати її майно».

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 вказано, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

Розглядаючи справи за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК, суд відповідно до ст. 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

В Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підготовленим та оприлюдненим в 2017 році Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звертається увага на те, що обовязковість вимог ст. 145 ЦПК щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст. 225 ЦК, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 58 ЦПК.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з постановою ВСУ від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Суд враховує, що в цій справі наявні два висновки судово-психіатричної експертизи: первинна експертиза, проведена комісією у складі двох експертів Сватівської обласної психіатричної лікарні, та повторна експертиза, проведена комісією у складі трьох експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

В обох вищевказаних експертних висновках експертами на підставі показань свідків та наявної медичної документації було однозначно встановлено, що станом на час складення спірного заповіту ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, як під час проведення повторної комісійної експертизи, так і під час первинної експертизи, жоден із пяти експертів не склав окремого висновку в порядку ч. 2 ст. 148 ЦПК України, що свідчило би про незгоду експерта з висновком інших експертів. Також, обидва вищевказаних експертних висновки не містять припущень щодо підсумкового психічного стану ОСОБА_8 станом на час складення заповіту, висновки експертів викладені чітко та недвозначно, експертами проаналізовано та надано оцінку показанням свідків і медичній документації стосовно стану здоровя ОСОБА_8 до та після складання спірного заповіту.

Стосовно посилань представника позивача на те, що допитана в якості свідка державний нотаріус під час складання та підписання ОСОБА_8 спірного заповіту перевірила її дієздатність та здатність усвідомлювати значення своїх дій, суд зазначає, що перевірка нотаріусом зовнішнього волевиявлення особи в подібних випадках не свідчить про те, що внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину був таким, що особа могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд повторює, що будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) в подібних справах мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Клопотання представника відповідача про призначення повторної (третьої) експертизи в іншій установі з тих самих питань, які були предметом дослідження двох попередніх експертиз, не ґрунтуються на нормах ЦПК України, які передбачають можливість призначення лише первинної та повторної експертиз.

Крім того, повторна експертиза була призначена саме за клопотанням представника відповідача та в запропонованій представником відповідача установі. На думку суду, висновок повторної експертизи є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів в його правильності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати спірний заповіт недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

При цьому суд вважає за необхідне окремо відзначити, що права позивача ОСОБА_1 були порушені спірним заповітом в розумінні ч. 1 ст. 225 ЦК України, тобто ОСОБА_1 є належним позивачем у цій справі, адже вона в порядку ст. 1261, 1268 ЦК України може вважатися спадкоємцем за законом після смерті її батька, який в свою чергу є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_9 та який, в разі відсутності спірного заповіту, успадкував би належне ОСОБА_9 майно, яке є предметом спірного заповіту.

Відсутність у померлого батька позивача свідоцтва про право на спадщину в даному випадку не має правового значення, адже законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд також додатково розяснює сторонам, що згідно із ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто спірний заповіт, після набрання цим рішенням законної сили, вважатиметься таким, що є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 82 від 08.11.2013 року про сплату судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., у звязку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат.

Стосовно застосованих судом заходів забезпечення позову суд зазначає, що скасування цих заходів до набрання цим рішенням законної сили є недоцільним та може створити реальну загрозу відчуження третім особам квартири, яка є предметом спірного заповіту. Після набрання рішенням законної сили сторони мають право звернутися із окремим письмовим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 03 квітня 2013 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за номером 1161.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_4 суму судових витрат в розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23 жовтня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін