У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 08 червня 2007 року № СVСWAU00040685 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 9 171,19 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 червня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року позичальник ОСОБА_3 померла.

На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 22 лютого 2016 року банком направлено претензію кредитора до Вижницької державної нотаріальної контори, з якої 10 березня 2016 року отримано відповідь про те, що спадкова справа після померлої ОСОБА_3 заведена 01 березня 2010 року.

Оскільки відповідач прийняв спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника ОСОБА_3, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 009,33 доларів США за кредитним договором від 08 червня 2007 року № СVСWAU00040685.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2017 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю невиконаних договірних зобов'язань, з'ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Судами установлено, що із наданої позивачем копії паспорта боржника за кредитним договором, стороною договору виступала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно копії свідоцтва про смерть померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Копією паспорта позивач доводив, що відповідач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 Інших доказів прийняття ОСОБА_2 у спадщину майна померлої, як і його перелік та вартість, коло інших спадкоємців або їх відсутність банком не зазначалося.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_2, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а не померла ОСОБА_3, що також підтверджено довідкою про склад сім`ї.

Будь-яке інше споріднення та підстави відносити відповідача до кола спадкоємців померлої ОСОБА_5 позивачем не зазначено та не доведено, що унеможливлює застосування як на підставу задоволення позовних вимог ст. 1282 ЦК України за відсутності ознаки спадкоємця.

Позивачем з метою належного захисту порушеного права не було заявлено клопотань щодо визначення та залучення належного відповідача в порядку ст. 33 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відповідно до ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 у договірному зобов'язанні особи, а отже є неналежним відповідачем у справі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов