Справа № 465/9431/13 Головуючий у 1 інстанції: Мартинтишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1732/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної, моральної шкоди внаслідок залиття квартири та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяну майнову шкоду залиттям квартири в сумі 501 грн., судові витрати: вартість сплаченої експертизи 250 грн., 300 грн. витрат за юридичну допомогу, 229,40 грн. витрат на судовий збір, 23 грн. витрат на ксерокопії документів, а всього разом 1303,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду у розмірі 250 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду у розмірі 250 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано, чому взято до уваги Звіт про оцінку, а не висновок судової будівельно-технічної експертизи № 3993 від 22 серпня 2016 року, в якому зазначено, що встановити причину та хронологію залиття приміщень квартири № 2-а по вул. Метрологічнй у м. Львові станом на час проведення дослідження, візуальним оглядом та експертним шляхом технічно не можливо. Судом не враховано, що ці ж пошкодження вже були предметом судового розгляду у 2009 році. Вказує, що позивачами не доведено факту заподіяння їм моральної шкоди у розмірі 500 грн. та не підтверджено документально витрат на правову допомогу. Зазначає, що його вини у заподіянні шкоди позивачам немає, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Районним судом установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_2 проживає у квартирі № 5-5-а у цьому ж будинку. Квартира відповідача розташована поверхом вище над квартирою позивачів.

Актом № 296 від 28.08.2013 року, складеним ЛКП «Затишне», встановлено факт залиття приміщення туалетної кімнати квартири № 2а будинку № 4 на вул.. Метрологічній у м.Львові з вище розташованої квартири вказаного будинку. При обстеженні комісією виявлено на стелі туалетної кімнати суху пляму розміром 0,45 м х 0,3 м. (а.с.6).

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до правильного висновку, що залиття квартири позивачів сталося з вини відповідача, а відтак на їх користь слід стягнути майнову шкоду у розмірі 501,00 грн., що стверджується звітом про оцінку відшкодування збитків при пошкодженні квартири позивачів, складеним ПП «ЕкспертМАШ» (а.с.7-13). На спростування розміру майнової шкоди відповідачем не надано жодних доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ці ж пошкодження вже були предметом судового розгляду у 2009 році у справі № 2-82/2009р., не обґрунтовані та не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, відповідно до акту № 2/1 від 04.01.2006 року встановлено в приміщенні туалету сліди від залиття на стелі розміром 1,0 х 0,5м (а.с.164), а при обстеженні 28.08.2013 року виявлено на стелі туалетної кімнати пляму розміром 0,45 м х 0,3 м. (актом № 296). Таким чином, пошкодження не є ідентичними.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Задовольняючи позов частково в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що з вини відповідача позивачам була завдана моральна шкода, оскільки позивачі перенесли моральні страждання у зв»язку із пошкодженням майна, та змушені були докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, їх тривалості, виходячи з засад розумності та виваженості. Вищенаведене відповідає п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При цьому районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачами не доведено завдання їм моральної шкоди у розмірі 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що не підтверджено витрати на правову допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки суду надано квитанцію № 204 від 24.09.2013 року юридичної консультації Залізничного району м. Львова, яка містить дані про оплату ОСОБА_4 300,00 грн. за складання позовної заяви (а.с.34).

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: