Провадження № 2/522/3666/17
«13» червня 2017 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Погрібного С.О.
за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повернення об'єкта нерухомого майна у власність -
-повернути (витребувати) об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2;
-зареєструвати (відновити реєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою О.Д. 03.08.2006 року, за реєстровим №2111, в реєстрі речових прав на нерухоме майно №15602288 та №15602273;
-стягнути з ТОВ «Кей-колект» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.
Надалі, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект» укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого до ТОВ «Кей-колект» перейшли права вимоги за названим кредитним договором та усіма договорами забезпечення. Згодом, 20.10.2016 року, ОСОБА_2 стало відомо, що з 22.07.2016 року ТОВ «Кей-колект» є власником квартири АДРЕСА_1, що була предметом іпотеки згідно з іпотечним договором у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом оформлення права власності за іпотекодержателем у якості виконання зобов'язань за кредитним договором. Не погоджуючись із такими діями нового кредитора та іпотекодержателя, позивач звернулась до суду з вказаним позовом із названими позовними вимогами.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до наданих письмових заперечень проти позову позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відповідачем дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб.
Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович до судового засідання не з'явився, сповіщався про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, проте про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не надавав.
Представник позивача надав суду заяву, якою просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та її представника, вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку.
Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за їх відсутності у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків на підставі встановлених фактичних обставин, письмових пояснень сторін, представлених письмових доказів.
Щодо фактичних обставин спору.
Відповідно до п. 1.2.1., 1.2.2 зазначеного договору надання кредиту здійснюється у термін - 252 місяця та позичальник зобов'язаний у будь-якому випадку повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 03.08.2027 року. Згідно з п.2.1., 2.2. договору в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором банком приймається в заставу нерухомості - п'ятикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, кредит також забезпечується всім належним позичальнику майном і коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України.
Відповідно до умов іпотечного договору від 03.08.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, зокрема, п. 1.1., 1.4., 1.5., іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що є у власності іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року, укладеного між Відділенням «Зі Американ Джуіш Джойнт Дістріб'юшн Коміті, Інк» в Україні та ОСОБА_2.
Разом з цим, до ОСОБА_2, пред'явлено вимогу про усунення порушень кредитних договорів та сплату на користь ТОВ «Кей-колект» грошових коштів за призначенням платежу: «Сплата заборгованості по кредиту та сплата відсотків за користування кредитом», з яких заборгованість за тілом кредиту складає - 63 768,84 доларів США, заборгованість за процентама - 42 822,83 доларів США.
Додатково позивача повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги ТОВ «Кей-колект» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Відповідно до названого свідоцтва від 14.12.2015 року ця заява направлялася позивачу ОСОБА_2 у виді цінного рекомендованого листа з описом вкладення та зворотнім повідомленням через Державне підприємство «Укрпошта» та повернута за закінченням терміну зберігання 03.11.2015 року. При цьому, первісних документів - рекомендованого повідомлення з описом вкладення та відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання суду стороною відповідача не надано.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87118228 від 15.05.2017 року 22.07.2016 року право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем за відповідачем ТОВ «Кей-колект» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 2119, виданого 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю.Д.
Як не заперечено стороною відповідача, 20.10.2016 року між представником ТОВ «Кей-колект» та ОСОБА_2 проведено зустріч щодо врегулювання питання сплати заборгованості у зв'язку із зверненням стягнення ТОВ «Кей-колект» на предмет іпотеки, на якій представник ТОВ «Кей-колект» повідомив ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на спірну квартиру шляхом оформлення права власності на неї, про що 22.07.2016 року вчинено відповідний запис. Позивачу запропоновано придбати (першочергово) зазначений об'єкт нерухомого майна за 180 000,0 доларів, з яких сума в 54 000,0 доларів США - сплата при укладанні договору купівлі-продажу та сума в 126 000,0 доларів США - в порядку розстрочення платежів на 6 місяців.
Відповідно до протоколу зустрічі, ОСОБА_2 повідомила про необхідність обміркування пропозиції, оскільки останній лише під час зустрічі стало відомо про перехід права власності на квартиру до ТОВ «Кей-колект».
Наведені обставини суд має визнати доведеними, оскільки їх не заперечено стороною відповідача належними та допустимими доказами.
Щодо неналежного вручення іпотекодавцю листа-застереження.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 10 цього Закону державними реєстраторами можуть бути нотаріуси.
Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (частина 3 статті 10 Закону).
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Пунктом 40 цього Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Згідно з пунктом 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Таким чином, обов'язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість переходу права власності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
В статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Як слідує зі змісту договору іпотеки, укладеного 3 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства (пункт 4.1 договору іпотеки).
Згідно з пунктом 4.2 укладеного договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору, зокрема на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.6 договору). Так, згідно з пунктом 5.1 зазначеного договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання - у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Аналіз наведених положень укладеного між сторонами договору іпотеки свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання виключно за умови встановлення факту неналежного виконання боржниками своїх обов'язків з своєчасного й належного повернення кредитних коштів й одночасного обов'язкового повідомлення листом іпотекодавця про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Проте, суду не представлено доказів належного вручення вказаного листа ОСОБА_2, з наданих документів суд зобов'язаний зробити висновок, що ця умова застосування іпотечного застереження виконана належним чином не була.
Як слідує зі свідоцтва про передачу ОСОБА_2 вимоги ТОВ «Кей-Колект» від 14 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А., вказаний рекомендований лист повернуто зворотнім повідомленням через Державне підприємство «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання 03.11.2015 року, тобто без належного вручення.
Резюмуючи, суд констатує, що доводи відповідачів про виконання вимог п. 5.1 іпотечного договору про належне вручення іпотекодавцю листа-застереження й, як наслідок, реєстрацію права власності у зв'язку із переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя є безпідставними.
Щодо відсутності нотаріально засвідченої згоди другого з подружжя на укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
В рішенні Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року у справі № 2-2023/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договору поруки, що набрало законної сили 02 грудня 2010 року, відповідним судом зроблено висновок, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 станом на момент укладання іпотечного договору й договору купівлі- продажу заставного майна (3 серпня 2006 року) перебували у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, чи прирівнюється до такого - на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно.
Як слідує зі змісту положень ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодавця також відповідного застереження про це в іпотечному договорі потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Відсутність такої згоди дає можливість визнати договір про задоволення вимог іпотекодавця і відповідного застереження недійсним, а у разі здійснення звернення стягнення на їх підставі - оскаржити таке стягнення в суді.
Статтею 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено надання усіма співвласниками згоди на передачу майна в іпотеку. Така передача відбувається шляхом укладення договору іпотеки. Тобто співвласники повинні надати згоду на укладення договору іпотеки. Саме такий порядок надання згоди встановлено ч. 3 ст. 65 СК України. Внесення змін до договору іпотеки передбачає зміну його умов, тому ці зміни повинні бути узгоджені зі співвласником майна, а отже, потрібно отримати згоду співвласника й на внесення відповідного застереження до договору іпотеки.
Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вимагається письмова нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.
Отже, з аналізу чинного законодавства (як загальних, так і спеціальних норм) слідує необхідність отримання згоди співвласника (другого з подружжя) саме на укладення договору іпотеки майна, що знаходиться у спільній власності чи включення до умов такого договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказане відповідає роз'ясненням, викладеним в узагальненні судової практики Верховного Суду України щодо застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна.
Таким чином, даючи правову оцінку вказаному іпотечному договору в цілому - як підставі виникнення за відповідачем права, правомірність існування якого заперечується позивачем в цьому провадженні, суд зробив висновок, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя у спірних правовідносинах є частиною іпотечного договору, з огляду на що такий договір потребує й нотаріального посвідчення, й надання нотаріально засвідченої згоди другого з подружжя.
Проте, під час укладення зазначеного договору іпотеки й зазначення в ньому такого позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, таких нотаріальних дій вчинено не було та, як наслідок, дії з переходу й реєстрації права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки є протиправними й такими, що суперечать чинному законодавству, а тому не можуть призвести до виникнення таких правових наслідків, на виникнення яких вони були спрямовані.
Щодо недопущення подвійного стягнення у вказаних правовідносинах.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року у справі № 2-2023/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договору поруки, що набрало законної сили 02 грудня 2010 року, зокрема солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 серпня 2006 року в сумі 190 100,34 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 27 квітня 2009 року, складало 1 463 772 (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 65 копійок, що складається з:

- заборгованості за основним простроченим кредитом - 178 232,0 долари США, що становить 1 372 386 (один мільйон триста сімдесят дві тисячі триста вісімдесят шість) гривень 40 копійок;

- заборгованості за строковими та простроченими відсотками за користування кредитом - 11 089,45 доларів США, що становить 85 388 (вісімдесят п'ять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 77 копійок;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 385,26 доларів США, що становить 2 966 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят шість) гривень 50 копійок;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом - 393, 63долари США.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 України «Про іпотеку».

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Згідно з роз'ясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин), вирішуючи питання одночасного задоволення таких позовних вимог, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення.

Аналогічне роз'яснення міститься в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5. Разом із тим, відповідно до третього речення абз. 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобов'язанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону України «Про іпотеку». Це положення узгоджується із п. 9 вказаної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником.

Зважаючи на те, що ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та відповідні роз'яснення п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації чи переходу права власності іпотекодержателю може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу, не покритої іпотечним майном, повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, при чому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Судом враховано, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Втім, задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання кредитного зобов'язання.

При цьому, суду не представлено належних й допустимих доказів ухилення боржників від такого виконання/невиконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_2, у тому числі, й заборгованість за основною сумою кредиту.

Враховуючи наведене, запобігаючи подвійному стягненню суми боргу за основною сумою кредиту, суд зробив висновку про те, що обраний спосіб позасудового врегулювання спору між сторонами здійснено без дотримання належних правил й положень, а рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності 15602255 від 22.07.2016 року 17:10:12, яким за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на предмет іпотеки, є протиправним й таким, що належить скасувати.

Скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію має своїм правовим наслідком припинення існування будь-яких прав у відповідача на спірне майно.

Відповідно, підлягає поновленню статус позивача як власника спірного майна, якому має бути повернуто відповідний статус за відомостями державного реєстру.

У зв'язку із зазначеним, суд вважає за необхідне встановити, що це рішення суду є правовстановлюючими документом на нерухоме майно та є підставою для відновлення (здійснення) державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 й поновлення відомостей щодо встановлених іпотечним договором від 3 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 й АКіБ «УкрСиббанк», заборон на відчуження цієї квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Додатково суд має констатувати, що інші заявлені вимоги не мають окремого правового сенсу, такі способи захисту цивільних прав - як витребування майна з чужого володіння, скасування номера реєстрації тощо - не передбачено чинним законодавством в статусі способів захисту тих цивільних прав, щодо охорони яких виник цей спір.

Щодо визначення порядку виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Суд, встановлюючи порядок виконання рішення суду, має вказати, що це рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 й поновлення відомостей щодо встановлених іпотечним договором від 3 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 й АКіБ «УкрСиббанк», обтяжень й заборон на відчуження цієї квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених України.

Суд має виходити з того, що ухилення сторони відповідачів від явки в судове засідання позбавляє суд можливості дати оцінку доводам та запереченням проти позову цієї сторони, з огляду на що справу судом розглянуто на підставі доказів, наданих стороною позивача й одним з відповідачів, останнє не позбавляє сторону відповідачів надати істотні для справи докази разом із заявою про перегляд заочного рішення в цій справі.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Разом з тим суд має наголосити, що такі висновки носять виключно заочний характер, а тому можуть бути переглянуті за умови подання відповідачами нових доказів, що матимуть істотне значення для висновків суду, спрямованих на спростування правової позиції позивача.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. ст. 1, 35-39 Закону України «Про іпотеку», ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 11, 60-61, 88, 169, 209, 212-215, 217 ЦПК України, ст. 15-16 ЦК України, СУД-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повернення об'єкта нерухомого майна у власність - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності 15602255 від 22.07.2016 року 17:10:12, за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 що у м. Одесі.

Повернути у власність ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 що у м. Одесі.

Стягнути в рівних частках з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 890,0 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Встановити порядок виконання рішення суду, вказавши, що це рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 й поновлення відомостей щодо встановлених іпотечним договором від 3 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 й АКіБ «УкрСиббанк», обтяжень й заборон на відчуження цієї квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

13.06.2017