Справа № 296/5450/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого-судді Бондарчука В.В..

при секретарі Тузенко А.О., Четвертухи О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області, Прокуратури Житомирської області, Коростишівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із Головного управління національної поліції в Житомирській області на свою користь 2 000 000 грн. та з Прокуратури Житомирської області 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову вказав, що 23.04.2015 в Коростишівській ЦРЛ ім.Д.І. Потєхіна померла його цивільна дружина, ОСОБА_2, з якою вони однією сім"єю проживали з 2002 року, разом як вимушені переселенці в 2014 році переїхали з окупованого Луганська до м.Коростишева та були поселені у ДП «Санаторій «Тетерів»». 20.04.2015 його дружину було госпіталізовано до вказаної вище лікарні, а 23.04.2015 вона там померла, як вважає позивач, внаслідок лікарської помилки, тому в лікарське свідоцтво про її смерть внесені неправдиві відомості та сфальсифіковано ніби-то його заяву про відмову від проведення розтину тіла. За фактом смерті дружини позивача ОСОБА_3 відділом поліції 08.06.2015 зареєстроване кримінальне провадження, однак, належного розслідування не проведено, винних лікарів у смерті його дружини не притягнуто до відповідальності, тому вважає, що йому діями (бездіяльністю) слідчих Левківської Л.М., Яворенок А.В., начальника слідства ОСОБА_4, керівництва ГУНП в Житомирській області, процесуального керівника Коростишівської місцевої прокуратури, керівництва Коростишівської місцевої прокуратури та прокуратури Житомирської області завдано немайнових втрат, моральних та фізичних страждань, які полягають у негативних змінах його житті, пов»язаних із втратою дружини, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зміни настрою, порушенні сну та неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, приниження гідності тощо.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення позову за необгрунтованістю.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

У відповідності до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цивільно-процесуальним кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до статті 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засідань встановлено, що 23.04.2015 в

Коростишівській ЦРЛ ім.Д.І. Потєхіна померла цивільна дружина позивача, ОСОБА_2 Лікуючим лікарем померлої, ОСОБА_5, при оформленні лікарського свідоцтва про смерть

було допущено дві помилки при оформленні форми первинно-медичної документації №106/о «Лікарське свідоцтво про смерть» №154, а саме неправильно вказано дата та місце смерті ОСОБА_2 Також позивач заперечував факт написання ним заяви про відмову від розтину трупа ОСОБА_2 від 23.04.2015.

За даним фактом СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №00003628 від 08.06.2015 за ч. 1 ст. 140 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що дійсно лікуючий лікар ОСОБА_5 допустив дві помилки при оформленні форми первинно-медичної документації №106/о «Лікарське свідоцтво про смерть» №154, а саме неправильно вказав дату та місце смерті ОСОБА_2, що пояснив перебуванням у стомленому стані після нічного чергування та відсутністю практики виписки даної медичної форми. За ці порушення згідно з наказом головного лікаря Коростишівської ЦРЛ від 06.07.2015 №146/1 на лікаря ОСОБА_5 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

Також встановлено, що згідно висновку почеркознавчої експертизи підпис, який стоїть у заяві ОСОБА_1 про відмову від розтину трупа ОСОБА_2 від 23.04.2015, виконано самим ОСОБА_1

Відповідно до матеріалів службової перевірки Департаменту охорони здоровя Житомирської обласної державної адміністрації щодо здійснення клініко - експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги та медичних послуг працівників Коростишівської ЦРЛ ім. Д.І. Потєхіна за фактом смерті ОСОБА_2, згідно якої: діагнози, встановлені ОСОБА_2 відповідають міжнародній статистичній класифікації хвороб; діагнози обґрунтовані, встановлені своєчасно з урахуванням скарг пацієнтки, даних клінічних та лабораторних методів дослідження; призначене лікування відповідає протоколам надання медичної допомоги по даним захворюванням; враховуючи те, що патолого-анатомічний розтин не проводився на підставі письмової заяви рідних, неможливо вказати точну причину смерті та встановити причинно-наслідковий звязок смерті пацієнтки з проведеним діагностично-лікувальним процесом.

Також висновком проведеної судово-медичної експертизи від 07.09.2015 встановлено, що смерть хворої з наявністю хронічної ревматичної хвороби серця, яка перебігала з ускладненнями, могла настати в будь-який момент, навіть при наданні своєчасного адекватного лікування.

За результатами досудового розслідування слідчим Коростишівського ВП 27.02.2016 прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке 03.08.2017 скасовано постановою процесуального керівника.

У ході подальшого розслідування проведено додаткову судово-медичну експертизу щодо встановлення причини смерті ОСОБА_2

Згідно висновку експерта №42 від 27.04.2017 лікування, яке проведено в терапевтичному відділенні Коростишівської ЦРЛ ОСОБА_2 було адекватним, не виявилось причиною погіршення її стану і настання смерті. Основною причиною смерті ОСОБА_2 стала наявність у неї хронічної ревматичної хвороби серця.

За результатами розслідування, 15.09.2017 постановою слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 кримінальне провадження №00003628 від 08.06.2015 закрито у зв"язку з відсутністю в діях лікаря-терапевта Коростишівської ЦРЛ ім. Д.І. Потєхіна ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що досудове розслідування проведено неефективно, недбале лікування та непрофесіоналізм лікаря стали причиною смерті його дружини, а діями (бездіяльністю) відповідачів йому завдано моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Правовідносини по справі регулюються статтями 1166, 1167 та статтею 23 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування м

оральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Отже, у справах про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач має довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв'язок між цією поведінкою та шкодою, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні цієї шкоди.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень пункту 3 роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків

Згідно з пунктом 5 роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не доведено факту протиправної поведінки відповідачів та не обгрунтовано належними доказами наявності причинно-наслідкового зв"язку між такою поведінкою та шкодою. При цьому представники відповідачів, заперечуючи проти позову, довели відсутність вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а тому позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..ст.. 3, 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління

національної поліції в Житомирській області, Прокуратури Житомирської області, Коростишівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди - за необгрунтованістю.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира.

Cуддя В. В. Бондарчук