Справа № 308/9777/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Мацунич М.В., Собослой Г.Г.,

секретарі: Шукаль О.Я.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що йому на правi власностi належить земельна ділянка площею 0,1465 га, за адресою: с.Минай, вул.Патруся Карпатського, 60 Ужгородського району, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджуєтъся Державним актом на право власностi на земельну дiлянку серiя ЯЛ №689702, зареєстрований у Книзi записів реєстрації державних актів на право власностi на землю за №005 28.08.2011 р.

Відповідач ОСОБА_6 є власницею суміжної земельної ділянки за адресою: с.Минай, вул.Патруся Карпатського, 64, Ужгородського району, не маючи жодних правовстановлюючих документiв, самовiльно зайняла частину належної йому земельної дiлянки площею 0,002 га, де зрубала три 15-рiчних дерева (абрикоси), збудувала паркан та встановила металевий гараж.

Згідно ст.ст. 321, 378 ЦК України право власностi є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилаючись на вазане просить зобов'язати ОСОБА_6 звільнити самовiльно зайняту частину земельної дiлянки площею 0,002 га, за адресою: с.Минай, вул. Патруся Карпатського, 60 Ужгородського району, кадастровий номер НОМЕР_1, належної ОСОБА_7 шляхом знесення паркану та перенесення металевого гаражу, що встановлений на належній земельній ділянці.

Стягнути з відповідача на його користь 3420 грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Зобовязано ОСОБА_6 звільнити самовiльно зайняту частину земельної дiлянки площею 0,002 га, за адресою: с.Минай, вул. Патруся Карпатського, 60 Ужгородського району, кадастровий номер НОМЕР_1, належної ОСОБА_5 шляхом знесення паркану та перенесення металевого гаражу, що встановлений на належній ОСОБА_5 частині земельної ділянки.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 3420 грн. витрат на правову допомогу та 243,60 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта та відповідача просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2006 року ОСОБА_4, як дочці померлого ОСОБА_8, належить ? житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що розташований в с. Минай, вул. Патруся Карпатського,64, а саме: житловий будинок, літня кухня, вбиральня, огорожа, споруди.

Апелянт ОСОБА_4 не залучена до участі у справі.

В зазначеному будинку ОСОБА_4 проживає з 01.07.1981 року.

10.04.2017 року апелянту стало відомо, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2014 року її маму ОСОБА_9 зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,002 га за адресою: с. Минай, ОСОБА_10, 60, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_5 шляхом знесення паркану та перенесення металевого гаражу, що встановлений на належній ОСОБА_5 частині земельної ділянки.

ОСОБА_5 є суміжним з її земельною ділянкою (с. Минай, ОСОБА_10, 64) користувачем земельної ділянки за адресою: с. Минай, ОСОБА_10, 60. Земельна ділянка та огорожа будинку за адресою с. Минай, ОСОБА_10, 64 використовується нею для обслуговування житлового будинку у с. Минай, ОСОБА_10, 64, який належить апелянту на праві власності як відповідно і огорожа будинку.

Тому, апелянт вважає, що вказане рішення порушує її права.

Виготовляючи документи на підтвердження права власності позивачем не погоджено межу його земельної ділянки із суміжними землекористувачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, і акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

При цьому акт приймання-передачі межових знаків на зберігання є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Позивачем не доведено, що саме ОСОБА_6 встановила огорожу і гараж, і що саме ОСОБА_6 є власником огорожі і гаражу, що саме огорожа і гараж знаходяться на належній позивачу земельній ділянці та на якій частині і яке їх розташування, яку саме частину огорожі потрібно демонтувати і яку частину гаражу пере двинути та на яку відстань, який саме гараж, яка огорожа порушує права позивача.

Докази, які містяться у матеріалах справи суперечать один одному. Так, у протоколі земельної комісії від 23.10.2013 року встановлено, що сусідній землекористувач ОСОБА_6 самовільно зайняла частину земельної ділянки площею 18.5 м. кв.

В Акті сільськогосподарської інспекції від 18.12.2014 (2013) встановлено самовільне зайняття частини земельної ділянки ОСОБА_5 площею 20 м. кв.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, - позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки жодними належними та допустимими доказами не встановлено, що саме ОСОБА_6 встановила огорожу будинку за вказаною адресою.

Користувачами земельної ділянки, крім ОСОБА_6, був ОСОБА_8

Користувачем зазначеної ділянки також являється і апелянт як співвласник будинку.

Земельна ділянка за адресою с. Минай, вул. Патруся Карпатського, 64 не перебуває у власності відповідача та апелянта.

Отже, суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді