Провадження № 22-ц/780/3709/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 53 16.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про поновлення строку звернення до суду, визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у вересні 2001 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «Укртранснафта» про що було видано наказ про прийняття на посаду начальника Служби транспорту Управління справами від 24 вересня 2001 року № 30-к. 10 травня 2011 року між ним і відповідачем було підписано строковий трудовий договір та прийнято його на посаду начальника транспортного відділу. Наказом від 15 січня 2016 року № 29-к з 16 січня 2016 року його було переведено на посаду начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення. При цьому його контракт було продовжено до 31 березня 2016 року. У зв'язку з організаційними змінами на підприємстві його контракт було знову переукладено до 29 квітня 2016 року. 25 квітня 2016 року його запросив до себе начальник управління кадрів Корнєв М.М. і попросив підписати заяву про звільнення з роботи, мотивуючи нагайною необхідністю, нічого не пояснюючи. При цьому, він запевнив, що контракт з ним буде продовжено, так як він був відповідальним працівником зі значним трудовим стажем на підприємстві, а також мав право на переважне залишення на роботі як інвалід другої групи та особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії. В силу того, що він пропрацював на даному підприємстві багато років і мав певний авторитет та довіру в колективі, відповідно, аналогічно, на довірливих відносинах ставився і до своїх колег. Так, ним була підписана заява про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України від 25 квітня 2016 року та угода про звільнення від 25 квітня 2016 року. Таким чином, посадові особи ПАТ «Укртранснафта» навмисно ввели його в оману щодо його прав і обов'язків, пообіцявши подальшу трудову співпрацю. Він фактичної згоди на припинення трудових відносин загалом і звільнення з роботи не надавав. У зв'язку з цим підписання даного правочину було вільним, однак, враховуючи вчинений обман зі сторони працівників підприємства, вчинення даного правочину не відповідало його внутрішній волі. Враховуючи викладене, існує необхідність у визнанні недійсним правочину, а саме угоди про припинення трудового договору, укладеного між ним та ПАТ «Укртранснафта», за угодою сторін від 25 квітня 2016 року. Першим робочим днем після відпустки був 16 травня 2016 року. Вийшовши в цей день на роботу його ні про що не попереджали і не повідомляли. В кінці робочого дня його запросив до себе начальник управління кадрів Корнєв М.М., віддав трудову книжку і повідомив про звільнення з роботи нібито за угодою сторін, на підставі вимог п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ від 26 квітня 2016 року № 119-к, і також надав на ознайомлення вищевказаний наказ. Також позивач ОСОБА_2 зазначав, що 16 червня 2016 року його представником адвокатом Кривошеєм О.Ю. була подана позовна заява від 16 червня 2016 року до Києво-Святошинського районного суду за позовом до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. По даній справі було відкрито провадження і призначено розгляд, про що Києво-Святошинським районним судом була винесена ухвала від 17 червня 2016 року. На судові засідання по даній справ, які були призначені на 06 жовтня 2016 року і 18 листопада 2016 року, його представник не мав можливості з'явитись на розгляд справи у судові засідання з поважних причин. Крім того, з 05 жовтня 2016 року по 25 листопада 2016 року він перебував на амбулаторному лікуванні в медичному центрі «Здоров'я столиці», що підтверджується заключенням від 28 листопада 2016 року. Це стало перешкодою в його особистій явці в судові засідання, які були призначені по даній справі. Однак, 18 листопада 2016 року Києво-Святошинський районний суд виніс ухвалу від 18 листопада 2016 року, якою позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без розгляду у зв'язку з неявкою його, як позивача, та його представника. Враховуючи поважність причин його відсутності і його представника адвоката Кривошея О.Ю. на судових засіданнях 06 жовтня 2016 року та 18 листопада 2016 року, позивач ОСОБА_2 вважав за необхідне просити суд поновити строк звернення до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. У зв'язку з цим та з урахуванням збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_2 просив поновити строк на звернення до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнати недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України від 25 квітня 2016 року, укладеної між ОСОБА_2 і ПАТ «Укртранснафта», визнати незаконним та скасувати наказ від 26 квітня 2016 року № 119-к про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_2 з посади начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 406655,28 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що він фактичної згоди на звільнення з роботи не давав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі, визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вбачає.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 6 ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України та п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р., трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне вільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 8 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідальність законові.

Встановлено, що наказом голови правління Відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» М.Корнєва від 24 вересня 2001 року № 30-к ОСОБА_2 призначено з 26 вересня 2001 року на посаду начальника Служби транспорту Управління справами Відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта» з посадовим окладом згідно з штатним розписом з випробувальним терміном два місяці (а.с. 14).

Наказом голови правління ПАТ «Укртранснафта» від 10 травня 2011 року № 76-К ОСОБА_2 прийнято на роботу з 10 травня 2011 року на посаду начальника Транспортного відділу за строковим трудовим договором до 11 травня 2012 року включно.

Наказом голови правління О.І. Лазорко ПАТ «Укртранснафта» від 25 квітня 2012 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2- начальником Транспортного відділу по 10 травня 2013 року включно у зв'язку з сімейними обставинами (а.с. 49).

Наказом голови правління О.І. Лазорко ПАТ «Укртранснафта» від 29 квітня 2013 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2- начальником Транспортного відділу, по 31 жовтня 2013 року включно у зв'язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок (а.с. 51).

Наказом голови правління О.І. Лазорко ПАТ «Укртранснафта» від 29 жовтня 2013 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2-начальником Транспортного відділу, по 30 квітня 2014 року включно у зв'язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок (а.с. 53).

Наказом голови правління О.І. Лазорко ПАТ «Укртранснафта» від 23 квітня 2014 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2-начальником Транспортного відділу, по 31 грудня 2014 року включно у зв'язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок (а.с. 23).

Наказом голови правління О.І. Лазорко ПАТ «Укртранснафта» від 17 грудня 2014 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2-начальником Транспортного відділу, по 31 грудня 2015 року включно у зв'язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок (а.с. 57).

Наказом генерального директора ОСОБА_7 ПАТ «Укртранснафта» від 25 грудня 2015 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_2- начальником Транспортного відділу, по 31 березня 2016 року включно у зв'язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок (а.с. 59).

Згідно Витягу з наказу генерального директора ОСОБА_7 ПАТ «Укртранснафта» від 15 січня 2016 року № 29-К ОСОБА_2, начальника Транспортного відділу, переведено з 16 січня 2016 року на посаду начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення із збереженням посадового окладу та встановленої надбавки до посадового окладу за строковим трудовим договором по 29 квітня 2016 року включно (а.с. 61).

Наказом генерального директора ОСОБА_7 ПАТ «Укртранснафта» від 26 квітня 2016 року № 78-ВП ОСОБА_2, начальнику відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення надано щорічну відпустку за період роботи з 10 травня 2015 року по 09 травня 2016 року на 1 календарний день (всього на 14 календарних днів) з 28 квітня по 14 травня 2016 року включно, і виплатити одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 5.15 Колективного договору ПАТ «Укртранснафта» від 18 грудня 2015 року (а.с. 63).

25 квітня 2016 року ОСОБА_2 подав заяву на ім'я Генерального директора ПАТ «Укртранснафта» ОСОБА_7, в якій просив звільнити його з роботи 16 травня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) у зв'язку з досягненням згоди з роботодавцем щодо припинення його трудового договору. В заяві вказано, що ОСОБА_2 будь-яких фінансових, майнових та інших претенззій до роботодавця, пов'язаних з його працевлаштуванням та звільненням з роботи з товариства, не має. Матеріальні цінності (майно) роботодавця, що були видані йому під розпис, зобов'язується повернути в його останній робочий день. Остаточний розрахунок та виплату всіх сум, що належать йому у зв'язку з його звільненням, просив провести 23 травня 2016 року. В заяві вказано, що дана заява підписана ним власноручно без будь-якого примусу (в т. ч. психологічного тиску) з боку роботодавця (а.с. 66).

Наказом генерального директора ОСОБА_7 ПАТ «Укртранснафта» від 26 квітня 2016 року № 119-К ОСОБА_2, начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення звільнено з роботи 16 травня 2016 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. В наказі вказано, що головному бухгалтеру ОСОБА_8 необхідно забезпечити проведення розрахунку по заробітній платі за фактично відпрацьований час та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 19 календарних днів (а.с. 65).

26 квітня 2016 року на підставі заяви позивача ОСОБА_2 про надання відпустки було видано наказ ПАТ «Укртранснафта» № 78-ВП, яким ОСОБА_2 було надано відпустку з 28 квітня 2016 року по 14 травня 2016 року.

Представник відповідача в своїх запереченнях зазначив, що 25 квітня 2016 року ОСОБА_2 було повідомлено відповідачем, що в нього 29 квітня 2016 року закінчувався термін дії строкового трудового договору, а тому відпустка на 14 днів та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є неможливою в межах дії вказаного вище строкового трудового договору. Адміністрація ПАТ «Укртранснафта», врахувавши той факт, що ОСОБА_2 пропрацював на підприємстві багато років, пішла назустріч ОСОБА_2 та запропонувала вихід з даної ситуації на користь позивача, і в той же день 25 квітня 2016 року позивачем ОСОБА_2 була написана і подана заява до Управління по роботі з персоналом ПАТ «Укртранснафта» про звільнення його з роботи з 16 травня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) у зв'язку з досягненням згоди щодо припинення трудового договору. Вказана вище угода сторін про припинення трудового договору дала змогу позивачу отримати відпустку з 28 квітня 2016 року терміном на 14 календарних днів та матеріальну допомогу на оздоровлення, яка передбачена п. 5.15 Колективного договору від 18 грудня 2015 року (а.с. 33 - 40).

27 квітня 2016 року ОСОБА_2 у зв'язку з наступним звільненням були передані ОСОБА_9 матеріальні цінності ПАТ «Укртранснафта», які зазначені в накладних-вимогах на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 27 квітня 2016 року № 2 та від 27 квітня 2016 року № 89 (а.с. 69-71).

Після виходу з відпустки 16 травня 2016 року у зв'язку з звільненням ОСОБА_2 були передані ОСОБА_9 матеріальні цінності, які зазначені в Актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 16 травня 2016 року (а.с. 72-86).

Цього ж дня 16 травня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України), а також видано трудову книжку, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2 в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них (а.с. 68).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 на роботі, визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що він фактичної згоди на звільнення з роботи не давав, не заслуговують на увагу, оскільки заява позивача ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін містить дату її складання, тобто 25 квітня 2016 року, підпис позивача та підпис відповідача в особі Генерального директора ПАТ «Укртранснафта» ОСОБА_7, підставу звільнення-угода сторін і дату звільнення-16 травня 2016 року, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

Трудова угода про припинення трудового договору, вчинена працівником проти його фактичної волі, внаслідок застосування до нього психічного тиску роботодавця, не може створювати юридичних наслідків, однак таких доказів матеріали справи не містять.

Доводи позивача про те, що відповідач видавав наказ про продовження дії договору після 29 квітня 2016 року і позивач має право на поновлення на роботу, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки жодним доказом не підтверджені.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: