Справа № 491/1346/17
УХВАЛА

30 листопада 2017 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області, ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, однак без дотримання вимог ст.ст.119,120 ЦПК України, зокрема: відповідно до п.2 ч.1 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити імя (найменування) позивача та відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі. В позовній заяві позивач вказує, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак згідно копії паспорту позивач народився та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча такого села не існує на території Ананьївського району Одеської області. На підставі викладеного позивачу необхідно надати довідку про перейменування села або інший належний документ. Також відсутні зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, зокрема, у позовній заяві не зазначено, в чому, на думку позивача, полягає порушення відповідачем його прав як споживача послуг.

Відповідно до частини пятої ст.119 ЦПК України, частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий збір» позивач повинен сплатити судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 640 грн. за вимогу майнового характеру та 640 грн. за вимогу немайнового характеру.

Позивачем зазначені вимоги законів не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на приписи частини третьої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, частина третя статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» суперечить положенням статті 5 ЗУ «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма частини третьої ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 р. №3674-VІ; у той же час, ст.5 ЗУ «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 №3828- VІ.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули ЗУ №Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об?єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, ЗУ «Про судовий збір» є спеціальним актом в сфері справляння судового збору, а також у сфері визначення платників судового збору, обєктів та розмірів ставок судового збору, порядку сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, і за другим (спеціальним) критерієм, в питаннях сплати судового збору, пріоритет у застосуванні має саме ЗУ «Про судовий збір», оскільки він є спеціальним нормативним актом у регулюванні цих питань.

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач, як споживач послуг відповідача, не звільнений від сплати судового збору за подачу цього позову до суду.

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119-120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 119 - 121 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, залишити без руху та надати п?ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі не виконання вказаних вимог позовна заява буде визнана не поданою і повернута разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1