Справа № 127/6255/17 Провадження № 22-ц/772/1531/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 32 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Вінниці про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 2003 році він працював менеджером складу готової продукції та доставки на підприємстві з іноземними інвестиціями «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» і в його посадові обов'язки входило прийняття торгової продукції та відправлення її в торгові точки. 23.07.2003 року, під час виходу з офісу для передачі документів водієві та роз'яснення йому маршруту слідування, він підійшов до сходів рампи, зачепився за відбійник та впав з рампи. В лікарні йому було надано медичну допомогу та встановлено діагноз вторинно-відкритий перелом лівої ліктьової кістки зі зміщенням, переломо вивих головки променевої кістки, пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу і після тривалого лікування, Вінницькою міжрайонною МСЕК 09.08.2004 року йому було вперше встановлено 40% втрати працездатності та призначено третю групу інвалідності, що в подальшому було неодноразово підтверджено під час періодичних медичних оглядів. Позивачем зазначено, що внаслідок ушкодження здоров'я йому завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився його звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації свого життя й відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. З часу настання нещасного випадку, він відчуває себе хворим, не здатний самостійно рухатись та обмежений до трудової діяльності, відтак йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 256 000,00 грн., право на яку виникло 09.08.2004 року, а тому з посиланням на Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Вінниці на його користь кошти в розмірі 256 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Вінниці на користь ОСОБА_2 75 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, при цьому зроблено посилання на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Вінниці в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивачем доведено факт заподіяння моральної шкоди, розмір якої судом визначено в сумі 75 000 грн..

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 29.05.2000 року працював менеджером складу готової продукції та доставки на підприємстві з іноземними інвестиціями «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», в посадові обов'язки якого входило прийняття торгової продукції та відправлення її в торгові точки.

Згідно акта №04/03 про нещасний випадок на виробництві, затвердженого Генеральним директором підприємства з іноземними інвестиціями «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» ОСОБА_3 04.09.2003 року, видно, що 23.07.2003 року виконуючи розпорядження директора філії ОСОБА_4, ОСОБА_2 перебуваючи на робочому місці отримав тілесні ушкодження та був доставлений до міської клінічної лікарні №2, де його прооперували. Причинами нещасного випадку став незадовільний технічний стан виробничих об'єктів та невиконання посадових інструкцій.

20.11.2003 року ОСОБА_2 видано направлення на МСЕК.

Згідно виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби надання медичної соціальної допомоги від 26.05.2004 року, ОСОБА_2 пройшов первинний огляд, встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності.

Відповідно до наданих довідок та виписок із актів огляду Вінницької міжрайонної МСЕК ОСОБА_2 неодноразово проходив повторні медичні огляди, йому підтверджено третю групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та втрату 40% професійної працездатності, вказано на потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування, а також ОСОБА_2 складено індивідуальну програму реабілітації інваліда.

Підпунктом «е» п. 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 27.01.2004 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 27.01.2004 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) вирішено, що положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо.

Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Крім того, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на підставі відповідних аналізів судової практики, здійснених апеляційними судами, та правових позицій Фонду соцстраху, у звязку із зверненням директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проаналізовано судову практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя.

У вказаному аналізі судової практики зазначено, що при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК).

Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Така правова позиція узгоджується із судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обовязковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яка заподіяна внаслідок нещасного випадку на виробництві, при цьому останнім повністю втрачено можливість до повноцінного життя, оскільки він є інвалідом третьої групи зі ступенем втрати працездатності в розмірі 40 % у звязку з трудовим каліцтвом, не може себе самостійно обійти у побуті, зазнав фізичного болю та душевних страждань.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, яка завдана в зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок трудового каліцтва.

Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та глибину моральних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті та тривалість негативних наслідків (страждань). Внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_2 втратив працездатність на 40 % та отримав третю групу інвалідності, отримані ним в працездатному віці ушкодження здоров'я мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось, він не може себе самостійно обійти, при цьому ушкодження здоров'я не дають змоги вести повноцінне життя.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що рішенням МСЕК від 17.07.2004 року не встановлено факт спричинення моральної шкоди, то останні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 27.01.2004 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача про розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до яких за основу розрахунку потрібно брати розмір мінімальної заробітної плати, що діяла на момент встановлення ступеня втрати працездатності, оскільки положеннями ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 27.01.2004 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірі мінімальної заробітної плати та повинна обраховуватись, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, тобто станом на 2017 рік при розмірі мінімальної заробітної плати 3 200,00 грн..

Також, не заслуговують на увагу і є такими, що не спростовують факт заподіяння позивачу моральної шкоди, посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 згідно акта про нещасний випадок на виробництві є особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим і відповідно рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, матеріальний еквівалент якої, з урахуванням отриманих позивачем ушкоджень, характеру та обсягу страждань і відсотка втрати професійної працездатності,судова колегія визначає в розмірі 256 000,00 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Вінниці на користь ОСОБА_2 256 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: