Справа № 505/4010/16-ц
Провадження № 2/505/388/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області, Шоста Одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 14.11.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 17.01.2016 року помер заповідач, ОСОБА_3, який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

На день його смерті залишилось майно: 1/2 будинку №88 по вул. Північній, в селі Чапаєвка Котовського району Одеської області, дві земельні ділянки площею 1,7731 га та 1,8030 га на території Куяльницької сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області.

Єдиною спадкоємицею за заповітом всього належного заповідачу майна на день смерті - є вона, ОСОБА_1 (заповіт від 12.09.2011, посвідчений секретарем Куяльницької сільської ради, зареєстровано в реєстрі №51).

Відповідно до приписів ст. 1270 ЦК України у встановлений шестимісячний термін після смерті спадкодавця вказану спадщину вона прийняла шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу.

В результаті подачі заяви оформлено спадкову справу 3/2016, тобто відповідно до ст.1268 ЦК України вона, ОСОБА_1, прийняла спадщину та мала б стати власником спадкового майна.

При підготовці документів для належного оформлення спадщини їй стало відомо, що спадкодавець-Чебан В.І. 28.07.2015 року склав заповіт, який був посвідчений секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі №215), та яким заповів дві земельні ділянки площею 1,7731 га та 1,8030 га на території Куяльницької сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області ОСОБА_2.

Вказаний заповіт вважає недійсним (нікчемним), оскільки його складено неуповноваженою особою з порушенням вимог щодо його посвідчення.

Також на даний час їй достеменно відомо, що ОСОБА_2 отримав на підставі нікчемного (недійсного) заповіту в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на зазначені в заповіті земельні ділянки та на сьогодні є юридичним власником землі.

Вважає за можливе просити суд визнати недійсними вищевказані свідоцтва з визнанням за нею права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

У звязку з цимзменшивши вимоги позову від 17.08.2017 року, просила постановити рішення суду яким визнати недійсним (нікчемним) заповіт від 28.07.2015 року, посвідчений секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі №215), складеного від імені ОСОБА_3, яким заповів дві земельні ділянки площею 1,7731 га та 1,8030 га на території Куяльницької сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області ОСОБА_2; визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину на 3/4 земельної ділянки, кадастровий номер: :01:004:0080, загальна площа: 1.7731 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська обл., Подільський р., с/рада. Куяльницька, серія та номер: 5-448, видане 27.09.2016, видавник: Шоста Одеська державна нотаріальна контора, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31684353 від 03.10.2016 15:07:24, ОСОБА_5, Шоста Одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер: :01:004:0079, площа: 1.803 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська обл., Подільський р., с/рада. Куяльницька, серія та номер: 5-447, видане 27.09.2016, видавник: Шоста Одеська державна нотаріальна контора, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31685764 від 03.10.2016 15:42:33, ОСОБА_5, Шоста Одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на: 3/4 земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0080, площа: 1.7731 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська обл., Подільський р., с/рада Куяльницька та земельну ділянку, кадастровий номер: :01:004:0079, площа: 1.803 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська обл., Подільський р., с/рада. Куяльницька; стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

В ході судового розгляду справи представник позивачки ОСОБА_6 на позові наполягала у повному обсязі.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав. Вважав, що підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_3, посвідченого 28 липня 2015 року секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області ОСОБА_4, не має, заповіт був складений особою, яка мала на це повноваження, без порушення вимог щодо його форми та посвідчення. У звязку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської областіу судове засідання не зявився. Надав письмові заперечення проти позову, де вказував, що вказані в позові факти порушення не доцільні та вигадані, заповіт ОСОБА_3 був складений уповноваженою особою, про що свідчить рішення сесії Куяльницької сільської ради від 16.11.2010 року №05-VІ, в якому вказано, що секретар сільської ради також виконує повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради та рішення виконкому від 17.12.2014 року «Про призначення відповідального за вчинення нотаріальних дій на території Куяльницької сільської ради на 2015 рік». Заповіт складений в письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписаний заповідачем, заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі. У звязку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника.

Представник Шостої Одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Заперечень до позову або заяв про розгляд справи у відсутність представника не надавав.

Вислухавши сторони та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, 17 січня 2016 року у віці 78 років в с. Чапаєвка Котовського району Одеської області помер ОСОБА_3 (актовий запис №73), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №440520 від 18.01.2016 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку площею 1,8030 га, розташована на території Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області, що належить йому на підставі Державного акту серії ІІІ-ОД №079377 про право приватної власності на землю та на 3/4 частини земельної ділянки загальною площею 1,7731 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Котовською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 19 грудня 2011 року, зареєстровано у реєстрі за №1417, свідоцтва про право власності, виданого Котовською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 19 грудня 2011 року, зареєстровано у реєстрі за №1415, та Державного акту серії ІІІ-ОД №079378 про право приватної власності на землю.

Згідно заповіту, посвідченого 12 вересня 2011 року секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області ОСОБА_4, зареєстровано у реєстрі за №51, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право.

Згідно заповіту, посвідченого 28 липня 2015 року секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської областіОСОБА_4, зареєстровано у реєстрі за №215, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, земельну ділянку площею 1,7731 га, кадастровий номер :01:004:0079, яка розташована на території Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області, та земельну ділянку площею 1,8030 га, кадастровий номер :01:004:0080, яка розташована на території Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області.

Згідно спадкової справи №3/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3, з заявами про прийняття спадщини звернулись: 21 січня 2016 року ОСОБА_1, 03 березня 2016 року ОСОБА_2, 10 червня 2016 року ОСОБА_7, 01 липня 2016 року ОСОБА_8

27 вересня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 17 січня 2016 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,8029 га, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський (Котовський) район, Куяльницька сільська рада.

27 вересня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 17 січня 2016 року, у вигляді 3/4 часток земельної ділянки площею 1,7731 га, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський (Котовський) район, Куяльницька сільська рада.

Позивачка вважає заповіт від 28 липня 2015 року недійсним (нікчемним), оскільки його складено не уповноваженою особою з порушенням вимог щодо його посвідчення, та з урахуванням цього вважала недійсними і свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на імя ОСОБА_2

Щодо позовних вимог у частині визнання недійним спірного заповіту, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1); право на заповіт здійснюється особисто; вчинення заповіту через представника не допускається (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Посвідчення заповіту закріплено нормами ст. 1248 ЦК України, згідно якої нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Оспорюваний заповіт складено у письмовій формі, зазначені місце та час його складання, із заповіту вбачається, що його текст записаний зі слів заповідача ОСОБА_3 за допомогою технічних засобів (компютера), та до підписання прочитаний заповідачем ОСОБА_3 вголос у присутності секретаря сільради та підписаний.

Заповіт посвідчено ОСОБА_4, секретарем Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних).

Згідно з пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Пунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року №3306/5, передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

При цьому, рішенням сесії Куяльницької сільської ради від 16.11.2010 року №05-VІ, в якому вказано, що секретар сільської ради також виконує повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради та рішенням виконкому від 17.12.2014 року «Про призначення відповідального за вчинення нотаріальних дій на території Куяльницької сільської ради на 2015 рік», підтверджують наявність повноважень у секретаря сільради ОСОБА_4 на посвідчення заповіту.

Таким чином, твердження позивача про те, що ОСОБА_4 Г .є особою, яка не мала права на посвідчення заповіту, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

За приписами ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом, або якщо він визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч.1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту свого цивільного права. Обравши способом захисту свого права на спадщину, пред'явлення позову про встановлення недійсності заповіту, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана була довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Позивачка посилалась на те, що заповіт посвідчений неуповноваженою на те особою, тобто є нікчемний, а у разі наявності спору може бути визнаний судом недійсним.

Отже, фактично позивачка вказувала на нікчемність заповіту, який є оспорюваним, але при цьому нею обраний інший спосіб захисту свого права, оскільки вона просила суд не встановити його нікчемність, а визнати такий правочин недійсним.

Враховуючи, що між сторонами існує спір з даного приводу, визнання недійсним такого заповіту судом не вимагається з огляду на те, що нікчемний заповіт є недійсним в силу закону.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

При таких обставинах, оскільки підстав для визнання спірного заповіту недійсним не має, а тому і не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданих ОСОБА_2 та щодо визнання за позивачкою права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10,60,88, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я