Справа № 644/3149/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 року до суду подано зазначену скаргу, у якій представник КП «ХТМ» після уточнення скарги просив: визнати неправомірним винесення державним виконавцем Фроловим А.О. повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 14438 від 27.04.2017 р., скасувати дане повідомлення та зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за № 644/3151/15-ц від 21.05.2015р.

В обґрунтування скарги зазначено, що 11 травня 2016 року представником КП «ХТМ» було подано до Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області, для примусового виконання виконавчий лист Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/3151/15-ц від 21.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованості за надані послуги. Відповідно до положень ч.2, 3,4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону яка діяла на час подачі виконавчого документу на виконання, державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження протягом 3 робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню не пізніше наступного дня. У разі відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець відповідно до п.6 ч.1 цієї ж статті розяснює заявнику право звернення до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ, зазначена постанова може бути оскаржена протягом 10 днів в порядку встановленому цим Законом. Проте в порушення означених норм Закону, що діяв на момент подачі заяви та виконавчого документу, державний виконавець направив на адресу підприємства повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання №14438 від 27.04.2017 року з посиланням на вимоги п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, через відсутність ідентифікаційного коду. Зазначене повідомлення було отримано заявником 12.05.2017 року. Скаржник вважає, що державний виконавець грубо порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 04.11.2010 року, у редакції, що була чинною на момент подачі виконавчого документу, а саме не було винесено постанову про відмову у відкритті провадження протягом 3-х робочих днів, а також не було направлено повідомлення про повернення виконавчого документу протягом 3-х днів з дня прийняття до виконання.

В ході розгляду справи заявник подав уточнення до скарги, додатково зазначив, що відсутність ідентифікаційного коду не може бути підставою для повернення виконавчого документи чи відмови у відкритті провадження, оскільки Закон надає можливість державному виконавцю самостійно отримати зазначену інформацію, посилався на відповідний Правовий висновок Верховного Суду України викладений в постанові від 25.06.2014 року №6-62цс14, який згідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

В судове засідання представник скаржника та державний виконавець не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом поряду. Від представника скаржника та державного виконавця до суду надійшли заяви про розгляд скарги за їх відсутності. Представник скаржника просив задовольнити скаргу, державний виконавець просив у задоволенні скарги відмовити з підстав зазначених у його письмових запереченнях.

Суд, дослідивши надані учасниками судового розгляду матеріали по справі, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Виконавчий лист № 644/3151/15-ц від 21.05.2015 року, про стягнення у солідарному поряду з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Харківськи теплові мережі» суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 01.05.2011 р. по 31.03.2014 р. в сумі 8040 грн. 57 коп., виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 20.04.2016 року. Строк предявлення до виконання протягом 1 року.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ КП «ХТМ» про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суми заборгованості разом із заявою про примусове виконання рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості, надійшли до Орджонікідзевського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 11 травня 2016 року. 25 квітня 2017 року даний виконавчий лист надійшов у провадження державного виконавця Фролова А.О.

З дослідженої копії заяви КП «ХТМ» щодо примусового виконання виконавчого листа вбачається, що дана заява датована 10.05.2016 р. та має два вхідних номера 11.05.2016 року та 13.04.2017 року. В своїх запереченнях державний виконавець зазначив, що він отримав виконавчий документ лише 25.04.2017 року. 27.04.2017 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання (№14438). Із змісту повідомлення вбачається, що державним виконавцем розглянуто заяву стягувача щодо примусового виконання даного виконавчого листа та встановлена відсутність у листі та заяві стягувача даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія, номер паспорту боржника, що не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі чого, державний виконавець, керуючись п.6 частини четвертої статті 4 зазначеного Закону, виконавчий документ повернув без прийняття до виконання.

На момент подачі та реєстрації заяви та виконавчого документу, а саме травень 2016 року підлягав застосуванню Закон України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла до 05.10.2016 року. Тобто, відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» якою визначено вимоги до виконавчого документу, в тому числі щодо зазначення ідентифікаційного коду боржника або даних його паспорту.

Дійсно з дослідженого в ході розгляду справи змісту виконавчого документу та заяви вбачається, що дані документи не містять в собі ідентифікаційного номеру боржника та саме це стало підставою для повернення виконавчого документу. Державною судовою адміністрацією України та Державною податковою службою України 26 лютого 2013 року підписано спільний наказ № 30/44 «Про затвердження Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів». На виконання даного наказу 30 травня 2013 року Міністерством доходів і зборів України та Державною судовою адміністрацією України затверджено Протокол № 1 про порядок обміну інформацією, терміни, структуру та формат електронного документу запиту та електронного документу. На даний час вказані норми технічно реалізовано, тому суд має всі законні підстави для отримання ідентифікаціних кодів ще на стадії розгляду справи, або при зверненні заявника до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, відповідно до Правового Висновку Верховного суду України у справі № 6-62цс14 від 25.06.2014 року, вже після затвердження відповідного Порядку, предметом якої була скарга публічного акціонерного товариства на дії державного виконавця, зазначено, що частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Правові висновки Верховного Суду України є обовязковими. Підстав для відхилення від даного висновку суд не вбачає.

Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що в самому повідомленні про повернення виконавчого документу зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника.

З урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент подачі заяви та виконавчого документу, визначено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а з урахуванням вимог п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Наявність дати реєстрації заяви 11.05.2016 року свідчить про те, що державний виконавець повинен був вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження з урахуванням вимог Закону, що діяв на момент подачі заяви, а не відповідно до вимог нового Закону.

Враховуючи наведене суд вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання з підстав відсутності даних про ідентифікаційний номер боржника є неправомірним та підлягає скасуванню, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

В той же час суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця Фролова А.О. неправомірною, оскільки безпосередньо державний виконавець здійснює свої повноваження виключно в межах повноважень визначених відповідним Законом та Посадової інструкції. Як вбачається з заперечень державного виконавця він приступила до виконання обовязків державного виконавця з 17.10.2016 року. Як вбачається з досліджених матеріалів справи виконавчий лист та заяву про примусове виконання він отримав 25.04.2017 року, а 27.04.2017 року державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу та в той же день спрямовано на адресу стягувача. Тобто, в даному випадку державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що набрав законної сили 05.10.2016 року.

Окрім цього, державний виконавець здійснює свою повноваження відповідно до вимог закону та визнаючи повідомлення неправомірним та скасовуючи його, суд не має права зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ, оскільки для цього передбачений інший порядок. Після скасування повідомлення державним виконавцем вирішується питання про наявність підстав для відкриття провадження, та відповідності виконавчого документу Закону, з урахуванням підстав для його скасування та встановленого порядку.

З урахуванням наведеного, суд визнає повідомлення неправомірним та скасовує його, в іншій частині скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на 03.10.2016 року, ст.ст. 383, 384, 385, 386 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Визнати повідомлення державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу виконавчого листа № 644/3151/15-ц від 21.05.2015 року, про стягнення у солідарному поряду з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Харківськи теплові мережі» суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 01.05.2011 р. по 31.03.2014 р. в сумі 8040 грн. 57 коп., виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 20.04.2016 року стягувачу без прийняття до виконання від 27.04.2017 року, неправомірним та скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, який постановив ухвалу, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя Сітало А.К.