РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року справа № 227/1928/17

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошля А.О.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.

за участю:

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті та встановлення родинних відносин, заінтересовані особи Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськарйонного суду Донецької області із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, місце смерті м. Харцизьк, Донецька область, Україна, яка настала 01.12.2016 року; встановити факт того, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2, померлого 01.12.2016 року.

В обґрунтування вимог заявником зазначено, що 01.12.2016 року в м. Харцизьк, Донецької області помер його батько ОСОБА_2, отримати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території. Окрім того, заявник зазначає, що згідно його свідоцтва про народження батьками записані батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_3, водночас в паспорті заявника при написанні прізвища помилково зазначили мякий знак зазначивши прізвище «Кончиць», просить встановити факт того, що він є рідним сином ОСОБА_2.

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не прибув, до суду надано заяву про розгляд справи без його участі. Також повідомлено, що записів про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Державному реєстрі актів цивільного стану не виявлено.

Представник Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не прибув, до суду надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до свідоцтва про народження серії V-УР № 1018231 від 26.11.1962 року батьками виданого на імя «Кончиц Олег Михайлович» батьками записано: батько «Кончиц Михаил Тимофеевич», мати «Кончиц Светлана Павловна».

Заявник зазначив, що при отриманні паспорту невірно зазначили прізвище, написавши «Кончиць», тоді як вірним є «Кончиц».

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 показала суду, що заявник ОСОБА_1 був одружений на її доньці, знайома з ним досить давно, також знала його батька ОСОБА_2, зазначила, що дійсно при написанні їх прізвищ має місце неточність і їх написанні, оскільки прізвище онуку також записали з мяким знаком. Окрім того, повідомила, що в грудні 2016 року їй стало відомо про смерть ОСОБА_2 в м. Харцизьк, куди останній переїхав жити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 показала суду, що вона колишня дружина заявника, ОСОБА_2 знала особисто, оскільки певний час проживали разом, достеменно відомо що він є батьком заявника, різниця в прізвищах викликана невірним їх написанням. Окрім того, повідомила, що в грудні 2016 року їй стало відомо про смерть ОСОБА_2 в м. Харцизьк, куди останній переїхав жити.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

В абз.2 п.7 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав розяснення про те, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги заявника в частині встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлені обставини переконливо доводять факт того, що при написанні прізвища заявника мала місце помилка в його написанні, а саме помилково в кінці прізвища зазначено мякий знак.

Такі висновки суду ґрунтуються на підставі досліджених доказів, долучених до матеріалів справи, пояснень заявника та показів свідків, достовірність яких не викликає сумніву.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно долучених до матеріалів справи копії медичних документ, зокрема довідки про причину смерті № 58 від 01.12.2016 року, яка виданої Центральною міською лікарнею м. Харцизьк вбачається, ОСОБА_2 помер 01 грудня 2016 року у віці 80 років, причина смерті: хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією, ішемічна хвороба серця.

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільського міського відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.06.2017 року №15.31-24/957, вбачається, що заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, який помер 01.12.2016 року, так як ним предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2, також до матеріалів справи долучені свідоцтво про смерть, фотознімки з місця поховання ОСОБА_2

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, довідки про причину смерті та довідки про поховання, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 01 грудня 2016 року у м. Харцизьк, Донецької області, Україна, і дають суду підстави для задоволення заяви.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть батька та оформлення допомоги на його поховання.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст.ст. 5,10,209, 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті та встановлення родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановити факт смерті 01.12.2016 року у м. Харцизьк, Донецької області, України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 223 ЦПК України та може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області у строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 29.06.2017 року.

Суддя А.О. Кошля

23.06.2017