22-ц/775/451/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, про розірвання шлюбу, укладеного із відповідачем 10.01.2011р. Посилався на те, що подружні відносини з ОСОБА_1 фактично припинені з квітня 2016 року з причин взаємного непорозуміння, різних поглядів на шлюб та сімейні стосунки, втрати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, втрати фізичних та духовних звязків. Подальші шлюбні стосунки та збереження родини через негативний характер спілкування між ними вважає неможливим, оскільки з квітня 2016 року позивач проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Дітей подружжя не має. Майнових спорів між сторонами немає.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, дошлюбне прізвище «Шевченко», зареєстрований 10.01.2011 року у виконкомі Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області, актовий запис № 1 - розірвано.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити та надати подружжю шестимісячний строк для примирення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 і її представника - ОСОБА_3, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, сторони з 10.01.2011р. перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області - актовий запис № 1. Від шлюбу дітей не мають (а.с. 8, 20).

З квітня 2016 року між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини, сторони проживають окремо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сімейно-шлюбні стосунки сторони припинили з квітня 2016 року внаслідок утворення позивачем сімї з іншою жінкою; сімя з відповідачем розпалась остаточно, шлюб досить тривалий час носить формальний характер, тому подальше збереження цієї сімї неможливе.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

За ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст 56. СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ч. 3 ст. 105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

В суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що з квітня 2016 року сім'я із відповідачем розпалася через втрату почуття любові, погіршення відносин, у зв'язку з чим він пішов до іншої жінки, з якою утворив нову сім'ю.

Відповідач в апеляційному суді підтвердила, що з квітня 2016 року вона не проживає разом із чоловіком. Зазначала, що позивач пішов від неї, а через два тижні сказав про наявність в нього іншої жінки, до якої він і пішов. За цей час позивач іноді телефонував і приходив до їх помешкання з приводу речей. На її слова з приводу відновлення сімейних стосунків він казав, що це неможливо.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не надав строк для примирення, оскільки позивач категорично заперечував проти примирення з дружиною, через вже фактично створену з квітня 2016 року нову родину, в чому впевнилась колегія суддів, переглядаючи справу.

Так, впродовж півроку провадження у суді першої інстанції з 01.12.2016р., що дорівнює максимальному строку на примирення згідно із ч. 5 ст. 191 ЦПК України, сторони не досягли примирення в сімейних стосунках. В останньому судовому засіданні 02.06.2017р. позивач підтвердив свою позицію на розірвання шлюбу із дружиною ОСОБА_1

Тож, заслухавши безпосередньо пояснення позивача і його представника, представника відповідача щодо фактичних взаємин подружжя, причин розірвання шлюбу, впевнившись в істинному бажанні позивача припинити шлюбні відносини із відповідачем, суд першої інстанції запобіг формалізму при вирішенні позову, на що необґрунтовано посилається відповідач.

Обопільного бажання сторін відновити сімейне життя, відшукати спільну мову, взаємопорозуміння не встановлено і в суді апеляційної інстанції.

Строк для примирення, про який просить відповідач, і застосування якого є правом суду в сенсі ч. 5 ст. 191 ЦПК України, як один з заходів примирення, покликаний саме для відновлення сімейних стосунків, ґрунтується на наявності бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції, реалізовувати завдання сім'ї і не може бути формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Згідно із ч. 2 ст. 107 СК України шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

За повідомленням сторін, в провадженні судів немає справ щодо розподілу майна подружжя або з оспорювання житлових справ відповідача.

Тож, заперечення відповідача проти позову, що зводяться до необхідності надання піврічного строку для вирішення наявного спору щодо розділу спільного майна та житлового питання - не містять ознак прагнення ОСОБА_1 відновити саме сімейні відносини. В даному випадку незгоди на примирення її чоловіка, відновлення сімейних стосунків на паритетних засадах не є можливим.

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано ці заперечення не взяв до уваги і задовольнив позовні вимоги, оскільки згідно із поясненнями позивач був проти збереження шлюбу і послався на неможливість примирення між ним та дружиною, оскільки це буде суперечити його інтересам, повязаним з відношенням до іншої жінки, з якою на теперішній час фактично знаходиться у шлюбних стосунках та має намір зареєструвати шлюб. Дані обставини підтверджується і його письмовими запереченнями (а.с. 92-94) з приводу втрати почуття взаємної любові та поваги, всіх фізичних і духовних звязків із відповідачем, наданими в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів не погоджується, як з неслушними, доводами апеляційної скарги відповідача щодо підтвердження спільного ведення господарства сторонами платіжними документами з оплати комунальних послуг зі споживання газу, води, послуг водовідведення, електроенергії за період з квітня 2016 по березень 2017р., оскільки самі сторони в суді апеляційної інстанції заперечували факт спільного проживання і ведення спільного господарства з квітня 2016 року.

Посилання в апеляційній скарзі на безправне становище відповідача у зв'язку з її статусом особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, яке погіршується позовом чоловіка ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на доведеність обставин щодо неможливості подальшого збереження шлюбу між сторонами.

З огляду на задеклароване у ст.ст. 24, 56 СК України право будь-якого з подружжя припинити шлюбні відносини, трактування примушування сторони до збереження шлюбних відносин, як порушення права дружини, чоловіка на свободу, колегія суддів приходить до висновку, що ненадання судом у даній конкретній справі строку на примирення подружжя не призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо формального існування шлюбу сторін і неможливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу, бо таке суперечитиме інтересам, зокрема, одному з подружжя (позивачеві) - це є підставою для розірвання шлюбу з урахуванням положень ст. 112 CK.

Враховуючи наведені обставини, положення ст. 112 СК України та вищезазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції і постановлення апеляційним судом ухвали про зупинення провадження і надання подружжю строку на примирення, зважаючи на повноваження суду апеляційної інстанції, визначені главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і її представником не надано і в суді апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи і стати підставою для скасування судового рішення (в тому числі, на які посилається відповідач, як нез'ясування причини її неявки у судове засідання 02.06.2017р.) колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді С.А.Попова

ОСОБА_4

ОСОБА_5