Справа № 165/786/17
Провадження № 2/165/356/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ушакова М.М.,

з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "АІСЕ Україна" про захист прав споживача, -

встановив:

27 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ "АІСЕ Україна" про захист прав споживача.

Вимоги обгрунтовує тим, що 24 березня 2008 року між нею та відповідачем ПАТ "АІСЕ Україна" було укладено Угоду №189240, відповідно до якої відповідач зобов'язався включити її в систему придбання товарів в групах і гарантував протягом року передати автомобіль ЗАЗ Ланос 1,5, розрахунок за який позивач зобов'язалась здійснювати шляхом сплати щомісячних внесків. Відповідно до умов Угоди за період з квітня 2008 року до червня 2009 року позивач повинна була сплатити 9358,8 грн., фактично сплатила 20356,87 грн. Крім того сплатила вступний внесок в сумі 1911,6 грн. Позивач зазначає, що у наданих відповідачем рахунках для щомісячних внесків не ззаначався розрахунок суми та його складова, тому позивач сплачувалащомісячно чистий внесок для оплати за автомобіль. Посилається на те, що відповідач порушував умови Угоди від 24.03.2008 року, не вказував в раунку ціни автомобіля, з якого визначались щомісячні внески. Також позивач посилається на те, що відповідно до ст.6 Угоди відповідач зобов'язаний вказувати місце та даьту проведення Асигнаційних актів у рахунках, які він щомісячно повинен надсилати учасникам системи. Ігноруючи вимоги Угоди відповідач мжодного разу не повідомив позивача про дату проведення заходу (Асигнаційного акту), на якому надається право учаснику на отримання автомобіля, як і не надав іншої інформації, що стосується ціни автомобіля. Позивач 15 липня 2009 року звернулась до відповідача з заявою про розірвання Угоди №189240 від 24.03.2008 року та повернення їй сплачених внесків з дня укладення Угоди до червня 2009 року. Відповідач листом від 22 липня 2009 року погодився на розірвання угоди та повернення внесків, але коштів до даного часу не повернув, та пояснює тим, що затримка поверненян боргу виникла через недостатність коштів. Зазначає, що за період з 22 липня 2009 року до 16 березня 2017 року прострочки з повернення їй грошових коштів в сумі 20356,00 грн., відповідач відповідно до ст.625 ЦК України повинен сплати їй 3% річних в сумі 4675,00 грн., та втрати від інфляції в сумі 29104,47 грн. Посилаючись на вищенаведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів у розмірі 54118,34 грн., з них: заборгованості в сумі 20356,87 грн., 3% річних від суми боргу за період з 22 липня 2009 року до 16 березня 2017 року в сумі 4675,00 грн., втрати від інфляції за період з 22 липня 2009 року до 16 березня 2017 року в сумі 29104,47 грн., та стягнути сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн.

Відповідач ПАТ «AICE Україна» подало до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зазначило, що угоди, які укладаються з клієнтами Системи Автоплан, повністю відповідали і відповідають діючому законодавству України. Відповідно до п.14.2 ст. 14 Додатку №2 до Угоди, Фірма може здійснити повернення сплачених чистих внесків Учаснику, що розірвав Угоду, тільки після закінчення Графіка внесків групи, до якої він належав. Відповідно до п.16.1 ст.16 Додатку №2 до угоди, Учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати Угоду за власним бажанням. Для цього він повинен повідомити АІСЕ Україна про своє рішення у письмовій формі. У липні 2009 року позивч надіслала на адресу відповідача заяву, у кяій просила розірвати Угоду. Листом від 22.07.2009 року ЗАТ "АІСЕ Україна" підтвердило факт розірвання Угоди. Позивач відповідно до умов Угоди, сплачувала щомісячні повні внески, кожен із яких складався із: щомісячного цілого чистого внеску (безпосередня оплата за автомобіль) та щомісячного внеску в оплату послуг. Пунктом 16.3 ст.16 "Правил функціонування АВТОПЛАНу" (Додаток №2) передбачено, що поверненню підлягають щомісячні чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст.16, п.16.3 Додатка №2. Відповідач посилається на те, що за умовами Угоди щомісячний цілий чистий внесок становить 1,00% від ціни автомобіля, зазначеного у Додатку №1 до Угоди. На дату подання позивачем заяви про розірвання угоди поточна ціна автомобіля визначеного у Додатку №1 до Угоди становила 66300,00 грн. До розірвання угоди позивачем було сплачено 26,9258% вартості автомобіля. Тому відповідач вважає, що за вирахуванням відступного відповідно до п.16.3 ст.16 Додатку №2 до Угоди, двох цілих чистих внески, позивачу має бути повернено 24,9258% (26,9258% - 1,00% *2) від ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник тповідомив про розірвання Угоди. Станом на липень 2009 року поточна ціна автомобіля ЗАЗ Ланос з двигуном об'ємом 1,5л. становила 66300,00 грн., а тому сума, яка підлягала поверненню складає 16525,81 грн. (66300,00 грн. х 24,9258%). Вважає, що розраховані позивачем суми позовних вимог не відповідають дійсності. Відповідно до Наказу №680/з від 31.07.2016 року, групу №680, до якої належала позивачка, було закрито. До закриття групи №680, черга позивача на повернення чистих внесків не настала. Відповідач зазначає, що відповідно до Додатку №2 до Угоди кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості, про що неодноразово повідомлялось позивачу на її запити. Тому просило суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення, а справу розглядати без участі представника ПАТ «АІСЕ Україна» протягом всього строку її розгляду.

В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 20356,87 грн., 3% річних від суми боргу в сумі 4675,00 грн. підтримує і просить задовольнити. Решту позовних вимог залишила без розгляду.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 21 червня 2017 року залишено без розгляду позовні вимоги щодо стягнення втрати від інфляції за період з 22 липня 2009 року до 16 березня 2017 року в сумі 29104,47 грн. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "АІСЕ Україна" про захист прав споживача.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 ст.131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Сторони по справі в судове засідання не з'явилися, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна» була укладена Угода №189240 про надання позивачу послуг, спрямованих на придбання автомобіля учасниками системи, зазначеного в додатку №1 до Угоди, через систему Автоплан, організовану ЗАЗ «АІСЕ Україна». Опис діяльності системи Автоплан відображено у Правилах функціонування АВТОПЛАНу (Додаток №2 до Угоди №189240 (а.с.5,6 7-10).

Згідно ст.1 Угоди АІСЕ є компанією, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасникам системи (а.с.6).

Відповідно до ст.2 Угоди АІСЕ гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови, що учасник системи виконує всі зобов'язання, які випливають з цієї угоди. Ці гарантії АІСЕ забезпечуються угодами, укладеними між АІСЕ та виробником та/або дистрибютором автомобілів (а.с.6).

Статтею 3 Угоди передбачено, що АІСЕ зобов'язується надати учаснику системи послуги, які викладено в правилах функціонування системи автоплан та неухильно виконувати свої зобовязання для забезпечення функціонування системи. З цією метою АІСЕ зобов'язується сформувати фонд для повернення коштів, призначений для повернення коштів тим учасникам системи, які розірвали угоду, та тим, з якими угоду розірвано АІСЕ (а.с.6).

Згідно додатку №1 до Угоди її предметом було придбання автомобіля марки «ЗАЗ Ланос 1,5», поточна ціна якого становила 53100,00 грн. (а.с.5).

Відповідно до ст.5 Угоди, при підписанні угоди учасник повинен сплатити вступний внесок. Після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля, сплатити плату за право на отримання автомобіля у розмірі відсотку, зазначеного в додатку №1 до даної угоди, від поточної ціни автомобіля, що діє в місяці проведення асигнаційного акту. Учасник повинен сплачувати щомісячно: повні внески, які складаються з наступних частин: чисті внески, щомісячні внески в оплату послуг, щомісячні внески в оплату страхового платежу. Учасник повинен отримати автомобіль, право на отримання якого йому було надано, за умови попереднього виконання передбачених адміністративних вимог та надання забезпечення виконання своїх зобов'язань за Угодою, визначених Правилами функціонування АВТОПЛАНу (а.с.6).

При цьому, ст. 8 Угоди встановила, що додаток №1 та додаток №2 є невід'ємними частинами Угоди. Сторони домовляються, що у випадку виникнення суперечностей між цією Угодою та Додатком №2, перевагу мають положення Додатку №2, в якому викладено правила функціонування системи для всіх учасників системи (а.с.6).

З наданих суду копій квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_1 належним чином виконала умови угоди сплачуючи суму коштів, передбаченою угодою та додатками №1 та №2 до неї.

В липні 2009 року Угода №189240 укладена 24 березня 2008 року між відповідачем ПАТ «АІСЕ Україна» та позивачем ОСОБА_1, за ініціативою останньої, була розірвана.

Пунктом п.14.2 ст.14 додатка №2 Угоди передбачено, що фірма може здійснити повернення сплачених чистих внесків учаснику, що розірвав Угоду, тільки по закінченні Графіка внесків групи, до якої він належав. У цьому випадку фірма здійснює повернення чистих внесків, сплачених учасником, що розірвав Угоду, у відповідності до ціни автомобіля, що діяла в останньому місяці існування відповідної групи, за такою процедурою: а) для розрахунку суми, що підлягає поверненню учаснику систему, кількість сплачених учасником системи внесків помножується на розмір чистого внеску, що діяв в останньому місяці існування відповідної групи; б) з суми, отриманої в результаті описаного вище розрахунку, утримується у вигляді штрафу 2 (два) цілих чистих внески.

Відповідно до Угоди, при розірванні Угоди фірма не відшкодовує учаснику системи сплачений ним вступний внесок.

З письмових пояснень відповідача у заперечені на позов вбачається, що позивач належала до групи №680.

За умовами п.4.7 Угоди розмір чистого внеску визначався як частка, отримана шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачених графіком внесків.

Щомісячний внесок в оплату послуг становить 0,35% від поточної ціни автомобіля, в разі здійснення авансових платежів - 0,175%.

Відповідно до додатка №1 до Угоди, поточна ціна автомобіля становить 53100,00 грн., кількість внесків згідно графіка 100.

Таким чином, щомісячний внесок повинен становити 623,92 грн., із розрахунку (53100,00 грн. : 100 = 531,00 грн.) + (53100,00 грн. х 0,175% = 92,92 грн).

Отже, суд приходить до висновку, що Товариство «АІСЕ Україна» повинно було повернути позивачу ОСОБА_1 суму внесків в розмірі 20356,87 грн., які вона сплатила відповідно до умов Угоди за період з квітня 2008 року до червня 2009 року, після закінчення графіку внесків групи, до якої належав позивач.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Конкретної дати закінчення графіку внесків групи, до якої належала позивач, ні Угода, ні додатки до неї не містять. В той же час, з пояснень Відповідача вбачається, що наказом Голови Правління ПрАТ «АІСЕ Україна» від 31.07.2016 року, було закрито групу №680 до якої належала позивач ОСОБА_1, та відповідно було закінчено Графік внесків позивача.

Отже, ПАТ «АІСЕ Україна» повинно було виплатити належні позивачу ОСОБА_1 грошові кошти починаючи з 22.07.2009 року, а строк прострочки (до 16.03.2017 року - кінцева дата визначена позивачем).

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неможливості виконання грошового зобов'язання через дії позивача, відсутність коштів, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження заявлених обставин.

Крім того, ч.1 ст.537 ЦК України передбачає, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд вважає, що з ПАТ «АІСЕ Україна» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних в сумі 4675,00 грн., із розрахунку наданого позивачем (а.с.22-23, 31-34).

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Крім того судом встановлено, що статтею 22 Правил функціонування АВТОПЛАНу Додаток №2 до Угоди №189240 прописано суперечки між сторонами, зокрема АІСЕ та Учасник системи домовляються, що будь-яка суперечка, яка може виникнути за даною Угодою і яку необхідно вирішувати в судовому порядку, передається на розгляд суду у м. Києві за місцезнаходженням АІСЕ відповідно до чинного законодавства України (а.с.10).

Проте судом не встановлено із письмового заперечення відповідача, що відповідач ПАТ "АІСЕ Україна" проти розгляду даної справи Нововолинським міським судом куди звернулась позивач ОСОБА_1, згідно вимог ЦПК України, щодо підсудності справ.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «АІСЕ Україна» слід стягнути в користь позивача ОСОБА_1 суму коштів, які були внесені нею відповідно до угоди №189240 від 24.03.2008 року в розмірі 20356,87 грн. та 3% річних від суми боргу за період з 22.07.2009 року до 16.03.2017 року в сумі 4675,00 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «AICE України» на користь ОСОБА_1 суму чистих внесків у розмірі 20356 (двадцять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 87 коп. та 3 % річних від суми боргу за період з 22.07.2009 року до 16.03.2017 року у розмірі 4675 (чотири тисячі шістсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп., всього - 25031 (двадцять п'ять тисяч тридцять одну) грн. 87 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «AICE України» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков