АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2461/17 Головуючий 1 інст. - Сілантьєва Е.Є.
Справа № 645/5733/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилалися на те, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року був чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_3 За життя ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації 06 березня 1996 року, реєстровий № 58573 та довідкою від 24 грудня 2015 року № 130172 виданою Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації».

Зазначили, що ОСОБА_5 заповіт не складав.

Вказали, що вони є спадкоємцями першої черги, тому у встановлений законом строк звернулися до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

12 жовтня 2016 року державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою було те, що відповідно до довідки № б//н від 14 грудня 2015 року ОСББ «Дружба-2» ОСОБА_5 повністю вніс пай за квартиру у лютому 1987 року. Однак, згідно відповіді відділу РАЦС по м. Харкову у період часу з 1986 року по 1990 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, тому нотаріус не міг визначитись із правовим статусом даної квартири, тобто достовірно знати чи є квартира власністю ОСОБА_5 чи є спільною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вважали, що нотаріус зобов'язана була враховувати лише документ, виданий належним органом, якою є довідка від 24 грудня 2015 року № 1301721 видана Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації», за змістом якої єдиним власником квартири був ОСОБА_5 Право власності на квартиру за ним зареєстровано на підставі довідки ЖБК «Дружба-2» від 04 січня 1996 року та правовстановлюючого документу на квартиру - довідки ЖБК «Дружба-2» від 04 січня 1996 року, відповідно до якої пай за квартиру повністю сплачено у 1983 році.

Вказали, що сама інформація зазначена в довідці № б/н від 14 грудня 2015 року, що видана ОСББ «Дружба-2» в частині того, що ОСОБА_5 повністю сплачено пай у лютому 1987 року не відповідає дійсності, оскільки в ній є також посилання на рішення Фрунзенського РВК м. Харкова за № 55/5 від 17 лютого 1987 року, відповідно до якого затверджено рішення загальних зборів кооперативу ЖБК «Дружба-2» від 28 грудня 1986 року про виключення із членів кооперативу ОСОБА_1, у зв'язку з отриманням ним нового житла та про включення його сина ОСОБА_5 до членів кооперативу і передачу йому вартості паєнагромадження по даній квартирі.

Зазначили, що у довідці № б/н від 04 січня 1996 року видана ЖБК «Дружба-2» вказано, що пай повністю сплачено ще у 1983 році, тобто за три роки до укладення шлюбу із ОСОБА_6 Право власності на спірну квартиру ОСОБА_5 набув 06 березня 1996 року, тобто з моменту реєстрації за ним право власності на квартиру у Харківському міському бюро технічної документації, тобто через шість років після розірвання шлюбу. Отже, ОСОБА_6 не мала жодного відношення до сплати вартості паю за квартиру у 1983 році та не могла бути співвласником даної квартири через те, що квартира оформлена у власність через шість років після розірвання шлюбу.

Вказали, що в матеріалах спадкової справи взагалі відсутня будь-яка інформація, що пай у 1983 році виплачений за рахунок спільних коштів ОСОБА_5 та його колишньою дружиною ОСОБА_6 Матеріали спадкової справи містять заяви інших спадкоємців першої черги батьків померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, у зв'язку з чим нотаріус мав би видати свідоцтва про право на спадщину.

Просили визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в порядку спадкування за законом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просили рішення - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилалися на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що їх син, ОСОБА_5 ніколи не виплачував вартості спірної квартири (паю) та не мав такої змоги, а вони свою квартиру у 1987 році передали у володіння, а не дарували та не відчужували; що право власності на спірну квартиру не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; що єдиною підставою для виникнення речових прав на спірну квартиру є довідка правління ЖБК «Дружба-2» від 04 січня 1996 року, де зазначено, що ОСОБА_5 постійно проживає та прописаний в даній квартирі та являється її володільцем, та що вартість кооперативної квартири, яка становить 2159,47 руб в цінах 1984 року, виплачена за спільні грошові кошти подружжя повністю одноразовим внеском у 1983 році; що у той же час у довідці ОСББ «Дружба-2» від 14 жовтня 2016 року зазначено, що він був членом ЖБК «Дружба-2» з грудня 1983 року по грудень 1986 року, проживав в ній і вартість квартири виплачена у грудні 1983 року, тобто цими довідками підтверджено саме його речове право на дану квартиру; що у грудні 1986 року вони з метою поліпшення житлових умов переїхали до квартири АДРЕСА_4 сплативши перший внесок за квартиру та вступивши до членів ЖБК «Металург-2», у зв'язку з цим він передав спірну квартиру у володіння та користування своєму сину, який був прийнятий у члени ЖБК «Дружба-2», при цьому у рішенні Фрунзенського районної РНД № 55/5 від 17 лютого 1987 року мова йде саме про передачу паю та квартири, а ніяк не про відчуження або дарування, оскільки вони не могли мати таких намірів, зважаючи на нетривалі подружні стосунки їхнього сина; що згідно примірного статуту ЖБК при передачі паю членові сім'ї не втрачає право користування квартирою, також їм не поверталися кошти одноразового внеску в розмірі вартості даної квартири, а їх син пайових внесків ніколи не робив та не мав такої змоги, оскільки з 1980 року по 1998 року щомісяця виділяв кошти на утримання своєї дочки від першого шлюбу ОСОБА_3; що стосовно передачі у володіння спірної квартири їхньому сину спору не було, і вони не мали перешкод у користуванні переданої квартири, оскільки їхній син довгий час проживав у квартирі один і часто був у відрядженнях; що КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрував право власності тільки до 31 грудня 2012 року і не може визначати хто саме на даний час є власником, а хто володільцем нерухомого майна; що на даний час правомірне володіння спірною квартирою їхнім сином вважається припиненим; що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної часткової власності на спірну квартиру.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина, зокрема, квартира АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги після його смерті є дочка ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_4 та його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Із заяви від 08 вересня 2015 року до нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відмовилися від спадщини на користь онуки ОСОБА_3

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не визначено правовий режим спадкового майна.

Зазначена квартира є кооперативною.

Пай сплачено повністю 02 грудня 1983 року.

На теперішній час в цій квартирі ніхто не зареєстрований.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи спадкодавцем є ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадщиною є квартира АДРЕСА_2.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями є дочка ОСОБА_3, дружина ОСОБА_4 та батьки спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися від спадщини на користь онуки ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом відповідно на 3/4 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5

Посилання відповідачів на те, що їх син, ОСОБА_5 ніколи не виплачував вартості спірної квартири (паю) та не мав такої змоги, а вони свою квартиру у 1987 році передали у володіння, а не дарували та не відчужували; що право власності на спірну квартиру не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; що єдиною підставою для виникнення речових прав на спірну квартиру є довідка правління ЖБК «Дружба-2» від 04 січня 1996 року, де зазначено, що ОСОБА_5 постійно проживає та прописаний в даній квартирі та являється її володільцем, та що вартість кооперативної квартири, яка становить 2159,47 руб в цінах 1984 року, виплачена за спільні грошові кошти подружжя повністю одноразовим внеском у 1983 році; що у той же час у довідці ОСББ «Дружба-2» від 14 жовтня 2016 року зазначено, що він був членом ЖБК «Дружба-2» з грудня 1983 року по грудень 1986 року, проживав в ній і вартість квартири виплачена у грудні 1983 року, тобто цими довідками підтверджено саме його речове право на дану квартиру; що у грудні 1986 року вони з метою поліпшення житлових умов переїхали до квартири АДРЕСА_4 сплативши перший внесок за квартиру та вступивши до членів ЖБК «Металург-2», у зв'язку з цим він передав спірну квартиру у володіння та користування своєму сину, який був прийнятий у члени ЖБК «Дружба-2», при цьому у рішенні Фрунзенського районної РНД № 55/5 від 17 лютого 1987 року мова йде саме про передачу паю та квартири, а ніяк не про відчуження або дарування, оскільки вони не могли мати таких намірів, зважаючи на нетривалі подружні стосунки їхнього сина; що згідно примірного статуту ЖБК при передачі паю членові сім'ї не втрачає право користування квартирою, також їм не поверталися кошти одноразового внеску в розмірі вартості даної квартири, а їх син пайових внесків ніколи не робив та не мав такої змоги, оскільки з 1980 року по 1998 року щомісяця виділяв кошти на утримання своєї дочки від першого шлюбу ОСОБА_3; що стосовно передачі у володіння спірної квартири їхньому сину спору не було, і вони не мали перешкод у користуванні переданої квартири, оскільки їхній син довгий час проживав у квартирі один і часто був у відрядженнях; що КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрував право власності тільки до 31 грудня 2012 року і не може визначати хто саме на даний час є власником, а хто володільцем нерухомого майна; що на даний час правомірне володіння спірною квартирою їхнім сином вважається припиненим не спростовують висновків судового рішення, виходячи з наступного.

Дійсно, з 02 грудня 1983 року по 17 грудня 1986 року ОСОБА_5 був членом житлово-будівельного кооперативу «Дружба-2» та у грудні 1983 року повністю сплатив вартість спірної квартири.

Рішенням Фрунзенської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 55/5 від 17 лютого 1987 року затверджено рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Дружба-2» (протокол № 3 від 23 грудня 1986 року) про виключення з членів кооперативу ОСОБА_1, прийняття в члени кооперативу ОСОБА_5 та про передачу йому вартості паєнакопичення по спірній квартирі.

Таке рішення прийнято у зв'язку з тим, що 28 листопада 1985 року ОСОБА_1 на склад сім'ї з двох осіб: на себе та свою дружину ОСОБА_2 отримав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2

Статтею 149 ЖК України передбачено, що права і обов'язків члена житлово-будівельного кооперативу, а також членів його сім'ї, умови користування і підстави припинення користування жилими приміщеннями визначаються статутом кооперативу.

Пунктами 27, 30, 31 Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу, який затверджено Радою Міністерства УРСР від 30 квітня 1985 року № 186 передбачено, що особі, прийнятій до членів кооперативу за рішенням загальних зборів членів кооперативу надається в безстрокове користування окрема квартира. Член кооперативу має право вийти з кооперативу та за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь - кому з постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли 18 років або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи» із змінами та доповненнями вбачається, що член кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» набуває право власності на квартиру і тому вправі розпоряджатися нею на свій розсуд (заповідати, продати, подарувати або обміняти на приміщення в іншому кооперативі, у державному чи громадському житловому фонді або на будинок (частину будинку), належний громадянинові і вчиняти відносно неї угоди, що не заборонено законом.

Оскільки ОСОБА_1 вийшов з членів кооперативу, передавши спірну квартиру та паєнакопичення по спірній квартирі своєму синові ОСОБА_5, якого в свою чергу прийнято до членів кооперативу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна квартира є власністю ОСОБА_5

Із реєстраційного посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 06 березня 1996 року, довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24 грудня 2015 року вбачається, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_5, тому є об'єктом спадкового майна.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову позивачів (визнання права власності в порядку спадкування за законом) є законним та обґрунтованим.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії