Справа № 381/4004/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/1300/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 20.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Приходька К.П.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на обовязкову частку у спадщині, -

в с т а н о в и л а:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права на обовязкову частку у спадщині, мотивуючи вимоги тим, що 14 квітня 2014 померла ОСОБА_5, яка була матірю позивача і відповідача. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого належне їй майно заповідала своїм синам: а саме по 1/2 частині належного їй житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за №20, що знаходиться в селі Романівка Попільнянського району Житомирської області по вул. Щорса та по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,6000 га, що розташована в селі Романівка, Попільнянського району Житомирської області, а земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області вона заповіла ОСОБА_4, який прийняв спадщину шляхом вступу у управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця. 15.09.2014 року до приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від ОСОБА_2 був направлений лист із заявою про прийняття спадщина та згодом подана вмотивована заява про зупинення видачі свідоцтва на спадщину за законом/заповітом до вирішення питання судом про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки. 17.05.2016 до нотаріуса був направлений рекомендований лист із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, проте нотаріусом не видане таке свідоцтво, оскільки таке свідоцтво видано сину спадкодавця ОСОБА_4 Позивач вважає, що ОСОБА_2 визнаний недієздатним, є інвалідом 1 групи та непрацездатним, тому має право на обовязкову частину у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Позивач, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, виданого на імя ОСОБА_4 та визнати за ним право на обовязкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частин спадкового майна: земельної ділянки площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати і позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ТП № 240603, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попільнянського району Житомирської області, 14 квітня 2014 року померла ОСОБА_5 (а.с. 10).

За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, відповідно до якого заповідала ОСОБА_4 та ОСОБА_2: по 1/2 частині належного їй житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за №20, що знаходиться в селі Романівка Попільнянського району Житомирської області по вул. Щорса, по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,6000 га, що розташована в селі Романівка, Попільнянського району Житомирської області, та земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області заповідала лише ОСОБА_4 (а.с. 8).

Як вбачається з копії витребуваної судом спадкової справи, до приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області із заявами про прийняття спадщини 16.07.2014 року звернувся ОСОБА_4 (а.с.53)

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем у позовній заяві, ОСОБА_2 також направив до нотаріуса заяву про прийняття ним спадщини, яка зареєстрована 18.09.2014 року, на яку 18.09.2014 року за №148/01-16 була надана відповідь про необхідність звернутись з заявою про прийняття спадщини, справжність підпису на якій була б нотаріально засвідченою або особисто прибути до нотаріуса та подати таку заяву (а.с.82).

08.10.2014 року ОСОБА_3 (заінтересованою особою) до нотаріуса була направлена заява про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом до вирішення справи судом про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки (а.с.83-84).

04.03.2015 року ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серія НАК 550270) на земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (а.с.96).

В подальшому, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено опікуна ОСОБА_3 (а.с.7), яке набрало чинності 26 січня 2015 року, ОСОБА_2 визнано недієздатним.

Будь-яке посилання у рішенні Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року про час, з якого часу ОСОБА_2 є недієздатним, відсутнє.

Таким чином, суд вважав, що позивач набув статусу недієздатного саме з часу набрання законної сили рішенням суду з 26 січня 2015 року.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримав пенсійне посвідчення, за яким йому призначена пенсія як інваліду І групи довічно і з цього часу, тобто з настанням цієї події, він набув права користуватися тими пільгами, що надає такий статус.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що на момент смерті ОСОБА_5 був недієздатним, інвалідом 1 групи та непрацездатним в звязку з чим він не є спадкоємцем, який відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині.

Проте такий висновок суду в частині встановлення такого факту як непрацездатність позивача на момент смерті спадкодавця не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1, 2 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6, щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. З ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів І, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі: ОСОБА_2, народився 28.06.1951 року, а його мати ОСОБА_5, померла 14.04.2014 року (а. с. - 10 матеріалів справи ). Отже, на день відкриття спадщини, яка відкрилась унаслідок смерті ОСОБА_7, досяг пенсійного віку (60 років), встановленого законом для чоловіків, оскільки йому будо 63 року 08 місяців.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не перевірив вимогу, щодо непрацездатності повнолітньої дитини спадкодавця та що ОСОБА_2, 28.06.1951 р. н., який з 2001 року на пільгових умовах є пенсіонером за вислугою років з трудовим стажем 28 ( двадцять вісім ) років, а після виходу на пільгових умовах на пенсію з 2001 року пропрацював 10 років, а загалом 38 років трудового стажу і має право на обов'язкову частку у спадщині, досягнувши на день її відкриття більше 60 років, саме 63 роки 08 місяців.

А отже, на момент відкриття спадщини, ОСОБА_2 є непрацездатним та має право на обов'язкову частку при спадкуванні за законом у розмірі 1/4 частини спадкового майна ( земельної ділянки ), а тому вбачаються правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права на обов'язкову частку у спадщині.

За таких обставин апеляційна скарга та позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і позов в цій частині підлягає задоволенню із визнанням за ОСОБА_3, як правонаступником померлого позивача, що вступила у справу за ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року заявлених прав.

В іншій частині апеляційна скарга необґрунтована, оскільки такі заявлені підстави для задоволення позову як інвалідність та недієздатність не доведені належними і допустимими доказами, які б підтвердили, що саме на день смерті спадкодавця він був недієздатний та інвалідом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на обовязкову частку у спадщині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, яка є правонаступником ОСОБА_2 право на обовязкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини спадкового майна: земельної ділянки площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0133 (державний акт серії ЯБ № 844133, виданий Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області від 02 листопада 2006 року).

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, виданого на імя ОСОБА_4 04 березня 2015 року , на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 20 вересня 2010 року і зареєстрованого в реєстрі за № 3840, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 14 квітня 2014 року, в частині спадкування 1/4 частини зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що складається з права на земельну ділянку площею 3, 1986 га, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, від 02 листопада 2006 року, виданим відділом Держземагенства у Попільнянському районі Житомирської області № 34-618-0.3-1175/2-15, вартість земельної ділянки складає 92808 грн. 69 коп. Земельна ділянка, належала померлій, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 844133, виданим Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області від 02 листопада 2006 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за № 49. кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0133.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у сумі 1948 грн. 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді