Справа № 307/789/17
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 15 травня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про дозвіл на виготовлення проїзних документів і вивезення дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тячівського районного суду від 15 травня 2017 р. позов задоволено частково: надано дозвіл на виготовлення закордонного паспорту для дитини - неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., без згоди батька - ОСОБА_1; дозволено тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., за кордон у період літніх канікул: із 01 червня 2017 р. по 31 серпня 2017 р. включно, в супроводі матері - ОСОБА_2, без згоди батька - ОСОБА_1; у задоволені решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Доводить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Зазначає, що позивачка протягом п'яти років виїздить на заробітки, а тому вихованням дитини займається відповідач і його батьки, а також батьки позивачки. Указує, що оскаржуване рішення порушує його права та обов'язки як батька дитини відносно виховання сина.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в інтересах дитини.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5). Рішенням Тячівського районного суду від 07 листопада 2012 р. (а.с.6) шлюб між сторонами розірвано, а рішенням Тячівського районного суду від 01 жовтня 2013 р. (а.с.4) було вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Орган опіки та піклування Тячівської РДА (висновок від 29 березня 2017 р. № 104) надав ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення дитячого закордонного паспорту для малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., і на тимчасові виїзди хлопчика за кордон на відпочинок та оздоровлення, у період шкільних канікул без згоди батька - ОСОБА_1 (а.с.25). У листі Тячівської міської ради № 59 від 03.05.2017 р. зазначено, що на даний час ОСОБА_2 знаходиться за межами області, за час її відсутності вихованням її малолітнього сина займається бабуся - ОСОБА_4, та ОСОБА_3, у якої він знаходиться у вихідні дні (а.с.35).

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд із України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням із іншим із батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із визначенням його початку й закінчення.

Указане узгоджується із постановою Верховного суду України від 12 квітня 2017 р. у справі № 6-15цс17.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться лише до питання виїзду дитини за кордон без згоди батька, не дають підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

Так, у рішенні суду першої інстанції не зазначено конкретну країну, куди має намір відвезти позивачка на відпочинок або оздоровлення свого сина. Однак, у рішенні суду вказаний конкретний період - із 01.06.2017 р. по 31.08.2017 р., а на момент ухвалення судового рішення апеляційним судом право виїзду дитини за кордон вже було реалізоване (строк реалізації сплив).

Окрім того, 13 вересня 2017 р. (а.с.80) до апеляційного суду Закарпатської області надійшла заява від ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги згідно з вимогами ч.2 ст. 300 ЦПК України. У заяві вказано, що відкликання здійснюється у зв'язку з примиренням сторін. Однак, ця заява не була прийнята апеляційним судом, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 300 ЦПК України під час розгляду справи особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від апеляційної скарги повністю або частково, а не відкликати її.

Сторони по справі (в тому числі і ОСОБА_1) не з'являлися у судові засідання. Колегія суддів двічі визнавала явку сторін обов'язковою (а.с.74, 88). Сторони викликалися належним чином, однак причин своєї неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів вважає, що скаржник у зв'язку з поданням заяви про відкликання апеляційної скарги не зацікавлений у ході та результатах розгляду справи. По суті, цією заявою і твердженням про позасудове примирення сторін скаржник визнав доводи позовної заяви та погодився із висновками суду першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2.Рішення Тячівського районного суду від 15 травня 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: