Справа № 359/5720/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5086/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 19 26.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Наталія Петрівна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та застосування наслідків їх недійсності,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та застосування наслідків їх недійсностічастково задоволена заява позивача ОСОБА_3 та забезпечено позов шляхом накладення арешту на наступне майно:

- земельну ділянку загальною площею 0,0240 га з кадастровим номером з НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, що належить ОСОБА_5;

- садовий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5;

- земельну ділянку загальною площею 0,0422 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5;

- садовий будинок АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_6;

- земельну ділянку загальною площею 0,1205 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6;

- земельну ділянку загальною площею 0,2853 га з кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована за адресою: Київська область. Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, що належить ОСОБА_2;

- земельну ділянку загальною площею 0,173 га, з кадастровим номером НОМЕР_5, яка розташована за адресою: Київська область. Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, що належить ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту і неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи. Скаргу мотивує відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, а також необґрунтованістю позовних вимог, які порушують його права як власника майна. Вказує, що суд не врахував положень ч.8 ст.152 ЦПК України, яка не допускає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, на яке вже накладено арешт в порядку КПК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області як незаконну. Також просив постановити окрему ухвалу у зв'язку із несвоєчасним направленням Бориспільським міськрайонним судом справи до апеляційної інстанції.

Представник позивача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

Предметом спору у справі є визнання недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна у вигляді земельних ділянок та житлових будинків, розташованих на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, а також визнання права спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно.

Свої вимоги позивач ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що він із відповідачкою ОСОБА_4 із 2008 року проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони здійснили релігійний обряд таїнства шлюбу і мають двох малолітніх дітей. В період спільного проживання і за спільні кошти вони придбали п'ять земельних ділянок та два будинки на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, які були оформлені на ОСОБА_4 і яка у період із 29 травня по 23 липня 2015 року провела їх відчуження відповідачам за договорами купівлі-продажу. Поскільки відчуження нерухомого майна проведене без згоди його як співвласника майна, то такі договори купівлі-продажу мають бути визнані недійсними, а за ним слід визнати право спільної сумісної власності із ОСОБА_4 на спірне майно.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_3, у разі, якщо відповідачами будуть вчинені дії спрямовані на відчуження спірного майна.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог ОСОБА_3, які полягають у визнанні недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна та його повернення у спільну власність, так і співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги про те, що, вживаючи заходи забезпечення позову, суд не врахував відсутність доказів на підтвердження обставин реальної загрози невиконання чи можливого утруднення виконання судового рішення про задоволення позову є необгрунтованими. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову з огляду на предмет позову та наявність спору між сторонами щодо належності майна. При цьому колегія суддів виходить із наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, поскільки спірне нерухоме майно є предметом спору і у випадку його відчуження під час розгляду справи відповідачами виконання рішення буде утруднене чи неможливе.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта ОСОБА_2 на необґрунтованість позовних вимог та те, що відсутність згоди позивача на укладення оспорюваних ними догворів не є підставою для визнання їх недійсними. Дані обставини відповідно до положень цивільного процесуального закону з'ясовуються при розгляді справи по суті позовних вимог, де сторонами подаються відповідні докази на обгрунтування їх доводів. При вирішенні питання про забезпечення позову, суд не вправі давати оцінку доказам, а також вирішувати наперед питання належності сторонам спірного майна і правомірності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення судом положень Конституції України щодо його права володіння і розпоряджання власністю як такі, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Поскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.151-152 ЦПК України передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом накладення арешту на спірне майно, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

Крім того, в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи апелянта права власності на належне йому майно. Накладення арешту на належне ОСОБА_2 майно за своїм змістом полягає у обмеженні права особи розпорядитися майном (провести його відчуження), проте не позбавляє апелянта права володіння і користування цим майном.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення суддею першої інстанції ч.8 ст.152 ЦПК України, яка вказує на неможливіть забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом арешту у порядку КПК України. Встановлено, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м.Києва про накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору в даній цивільній справі, в порядку КПК України в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003700 (ухвала міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень) постановлена 04 серпня 2017 року, тобто після постановлення 25 липня 2017 року суддею Бориспільського міськрайонного суду ухвали про забезпечення позову. Отже, на час постановлення оскаржуваної ухвали арешт в порядку КПК був відсутній.

В решті доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність застосування заходів забезпечення позову до вирішення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо клопотання представника заявника ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали, то варто зазначити наступне.

Частиною 1 ст.211 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Відповідно до ст.320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст.211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд також може постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Оскільки вказаною нормою передбачений вичерпний перелік умов та підстав для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді: