АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1928/17 Головуючий 1 інст. Шрамко Л.Л.
Справа № 642/3729/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про право власності
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2017 року по цивільній справі за позовом заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи Фонд державного майна України, товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріального забезпечення «РАЙВЕЛ», ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння, -
в с т а н о в и в:

17.06.2016 року заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з позовом та просив:

- визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2.

- витребувати з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2, та передати їх військово - медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ). Сплачений судовий збір у розмірі 16 500 грн. стягнути з відповідачів на користь Генеральної прокуратури України.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі рішенням Харківського міськвиконкому від 11.08.1950 року №123, нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , передано у користування оборонного відомства для зберігання матеріальних засобів медичного призначення, перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 та використовується за цільовим призначенням. Колишній директор Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України Мельник П.С., діючи від імені Міністерства оборони України, уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріального забезпечення «Райвел» договір «Інвестування реконструкції та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю» від 27.03.2007 року. №1. Метою даного договору декларувалося підвищення рівня матеріально-технічного, технологічного та медичного оснащення військового шпиталю, розташованого на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності, площею 3,59 га по АДРЕСА_2 . Додатковими угодами від 03.10.2008 року №4 та від 09.10.2008 року №7, фактично змінено істотні умови договору інвестування та передбачено відчуження військового майна, що перебуває на обліку у підрозділах військово-медичної служби ЗС України в обмін на суму інвестиційних внесків, а також ОСОБА_6 у власність ТОВ «ПМЗ «Райвел» передано нерухоме військове майно військових містечок, у тому числі, військового містечка № НОМЕР_2 . На підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2009 року №239 товариство «ПМЗ «Райвел» реалізувало ОСОБА_4 нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 . Згідно договорів купівлі-продажу від 18.10.2013р. №№ 3251 та 3254 спірне майно було продано відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Крім того, вказував позивач, відчуження спірного майна директором структурного підрозділу Міністерства оборони України здійснено неповноважним суб`єктом та з порушенням спеціального порядку реалізації такого майна. Інвестиційна угода та додатки до неї за своєю правовою природою є угодами про відчуження нерухомого майна, а відсутність рішення Кабінету Міністрів України про розпорядження спірним майном свідчить про те, що зазначені правочини укладені поза волею компетентного органу державної влади, а отже без належних повноважень з боку відчужувача спірного майна.

Позивач зазначає, що аналіз оцінки ступеня протиправності інвестиційної угоди від 27.03.2007 та додаткових угод до неї, декларованої в ній мети і предмету свідчать про те, що угоди прямо суперечать створеним наслідкам, а саме: вибуття майна з державної власності і втрата його спеціального статусу; відчуження майна відбулось неповноважним суб`єктом та в обхід визначеного законом порядку; внаслідок реалізації цього майна можливість його використання за функціональним призначенням оборонним відомством втрачено, а отже ускладнено виконання останнім завдань із забезпечення на належному рівні оборони держави та її територіальної цілісності.

Відчуження спірного майна вказує на антипублічний та протиправний характер цих угод, а тому в силу ст. 228 ЦК України є нікчемними. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, наявність не скасованого правочину, на підставі якого з володіння держави вибуло спірне майно, не може бути перепоною для його витребування у добросовісних набувачів.

Обставини нікчемності інвестиційної угоди від 27.03.2007р. та додаткових угод встановлено під час розгляду Харківським апеляційним господарським судом справи №60/158-08, який постановою від 28.03.2016 року скасував рішення господарського суду Харківської області про визнання права власності на спірне майно за ТОВ «ПМЗ «Райвел» та відмовив вказаному товариству у задоволенні позову.

Прокурор вказував, що порушення порядку вибуття з державної власності військового майна є безумовним порушенням інтересів держави і просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2017р. позов задоволено.

Суд вирішив:

визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій

будівлі літ. В-2;

витребувати з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2, та передати їх військово - медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ).

Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оспорені угоди укладені у відповідності з вимогами закону, їх визнавали і не оспорювали протягом передбаченого законом строку позовної давності а ні прокурор, а ні Міністерство оборони України, а ні Кабінет Міністрів України
Представники Генеральної прокуратури України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (в/ч НОМЕР_1 ) та Фонду державного майна України апеляційну скаргу не визнали і просили її відхилити, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги заступника Генерального прокурора України, суд першої інстанції виходив з положень статей 216, 228, 328, 330, 386, 387, 388 ЦК України, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2000 року № 1919 з врахуванням роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 року № 14 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та тих обставин, що декларовані в інвестиційній угоді від 27 березня 2007 року та додаткових угодах до неї, мета і предмет прямо суперечать створеним наслідкам вибуття майна з державної власності та втраті його спеціального статусу. Відчуження майна відбулось не уповноваженим суб`єктом та в обхід визначеного законом порядку, внаслідок відчуження цього майна можливість його використання за функціональним призначенням оборонним відомством втрачена, а отже ускладнено виконання останнім завдань із забезпечення на належному рівні оборони держави та її територіальної цілісності. Отже, характер угод, на підставі яких було відчужено спірне майно, є антипублічним та протиправним, а тому в силу статті 228 ЦК України ці угоди є нікчемними. Спірні будівлі є військовим майном та перебували на балансі Військово-медичного клінічного центру Північного регіону .
Оскільки підставою вибуття нерухомого майна з володіння Держави Україна в особі Міністерства оборони України стало рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2008 року у справі №60/158-08, яке в подальшому було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28 березня 2016 року, то суд вірно, відповідно до вимог частини 1 статті 388 ЦК України, дійшов до висновку, що речове право Держави Україна в особі Міністерства оборони України на зазначену нежитлову будівлю підлягає захисту шляхом витребування майна у ОСОБА_3 , який став власником на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2013 року №3251 та 1/2 частини спірного нерухомого майна у ОСОБА_1 який став її власником на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2013 року №3254.
З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його законним і обґрунтованим.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі розпорядження Харківського міського голови «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно» від 10.12.2008р. №2774, видано свідоцтво серії НОМЕР_3 та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 про реєстрацію права державної власності на нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 : нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв. м, нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв. м, нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1138,6 кв. м, нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20,0 кв. м, нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1120,8 кв. м, нежитлову будівлю літ. С-1 загальною площею 87,5 кв. м, нежитлові прим. 1-го поверху №1-5 загальною площею 81,2 кв.м у житловій будівлі літ. В-2.
В подальшому рішенням Міністра оборони України від 23.01.2009 року №655 та розпорядженням начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 28.01.2009 року №303/22/1/34 будівлі і споруди військового містечка № НОМЕР_2 передані на баланс військово-медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ).
Листом т.в.о. начальника КЕВ м. Харкова від 29.01.2009 року №256 командиру військової частини НОМЕР_1 надіслано акти прийому-передачі основних засобів (форма 03-1), відомості зносу основних засобів та свідоцтва про право власності на нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 .
Правовстановлюючі документи на спірне майно начальник військово-медичного клінічного центру Північного регіону 30.01.2009 року направив на адресу Харківського бюро технічної інвентаризації.
Таким чином, вчинення вказаних дій свідчить про реалізацію установами та організаціями Міністерства оборони України повноважень з оперативного управління спірним майном.
Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2007 року директор Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України Мельник П.С., діючи від імені Міністерства оборони України, уклав з ТОВ «Підприємство матеріального забезпечення «Райвел» договір № 1 Інвестування реконструкції та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю.).
Метою даного договору вказано - підвищення рівня матеріально-технічного, технологічного та медичного оснащення військового шпиталю, розташованого на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності, площею 3,59 га по АДРЕСА_2 . Пунктом 1.2 договору визначено, що предметом договору є правове регулювання участі сторін у складанні, корегуванні проекту, реконструкції, модернізації, технологічному оснащенні матеріально-технічної бази військового шпиталю, а також здійснення будівельних робіт та введення об`єкта в експлуатацію.
03.10.2008 року та 09.10.2008 року були укладені додаткові договори до договору № 1 Інвестування реконструкції та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю від 27.03.2007 року, якими фактично змінено істотні умови договору інвестування та передбачено відчуження військового майна, що перебуває на обліку у підрозділах військово-медичної служби ЗС України в обмін на суму інвестиційних внесків. Також, додатковими угодами було передбачено одноосібну передачу у власність ТОВ «ПМЗ «Райвел»» нерухомого військового майна військових містечок, у тому числі військового містечка № НОМЕР_2 .
Згідно рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2008 року у справі №60/158-08 за ТОВ «ПМЗ «Райвел» визнано право власності на нерухоме майно, розташоване в м. Харкові, в тому числі і на майно по вул.Ярославська, 9 - нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2.
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.02.2009 року, укладеного між ТОВ «ПМЗ «РАЙВЕЛ» та ОСОБА_4 , нерухоме майно по АДРЕСА_3 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлова будівля літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлова будівля О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлова будівля літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлова будівля літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлова будівля літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2 перейшло у власність ОСОБА_4 третьої особи у справі.
Згідно рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2008 року у справі №60/158-08 за ТОВ «ПМЗ «Райвел» визнано право власності на нерухоме майно, розташоване в м. Харкові, в тому числі і на майно по АДРЕСА_1 - нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2.
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.02.2009 року, укладеного між ТОВ «ПМЗ «РАЙВЕЛ» та ОСОБА_4 , нерухоме майно по АДРЕСА_3 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлова будівля літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлова будівля О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлова будівля літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлова будівля літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлова будівля літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2 перейшло у власність ОСОБА_4 третьої особи у справі.
Станом на теперішній час 1/2 частина спірного майна перебуває у власності ОСОБА_3 , відповідача по даній справі на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2013 року №3251, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ще 1/2 частина спірного нерухомого майна по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2013 року №3254, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2008 року у справі №60/158-08 скасоване постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28 березня 2016 року і цим же судовим рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за ТОВ «ПМЗ «Райвел» права власності на нерухоме майно, розташоване в м.Харкові, в тому числі і на майно по вул.Ярославьскій, 9: нежитлову будівлю літ. М-1 загальною площею 29,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. Н-1 загальною площею 43,3 кв.м., нежитлову будівлю О-1 загальною площею 1 138, 6 кв.м., нежитлову будівлю літ. П-1 загальною площею 20, 0 кв.м., нежитлову будівлю літ. Р-3 загальною площею 1 120, 8 кв.м., нежитлову будівлю літ С-1 загальною площею 87,5 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5 загальною площею 81, 2 кв.м. у житловій будівлі літ. В-2.
Дана постанова Харківського апеляційного господарського суду від 28 березня 2016 року набрала законної сили і є чинною.
Згідно постанови Вищого господарського суду України від 09 серпня 2016 року касаційна скарга ТОВ «Виробничо-інвестиційна група «Созидатель» на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 у справі №60/158-08 Господарського суду Харківської області залишена без задоволення, а постанова Харківського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 у справі №60/158-08 залишена без змін.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про оборону України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Статтею 3 передбачено, що Міноборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міноборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням (ч. 2 ст. 3 цього Закону). Протиправне відчуження військового майна, яке забезпечує життєдіяльність ЗСУ, ставить під загрозу виконання останнім завдань із підтримання бойової, мобілізаційної готовності та боєздатності військових формувань, а також забезпечення Міноборони України ефективного адміністративного управління, чим порушуються інтереси держави.
Згідно із статтею 6 вказаного Закону, відчуження військового майна здійснюється Міноборони України через уповноважені КМУ підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає КМУ за поданням Міноборони України.
Вказана норма кореспондується із змістом пункту 6 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна ЗСУ, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 2000 року № 1919 (редакція чинна на момент відчуження військового майна), згідно з якою рішення про відчуження військового майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього Положення, приймає КМУ із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відчуження спірного майна директором структурного підрозділу Міноборони України на підставі наведених вище угод було проведено не уповноваженим суб`єктом та з порушенням спеціального порядку реалізації такого майна.
При цьому, інвестиційна угода та додатки до неї за своєю правовою природою є угодами про відчуження нерухомого майна, а відсутність рішення КМУ про розпорядження спірним майном свідчить про те, що зазначені правочини укладені поза волею компетентного органу державної влади, а отже без належних повноважень з боку відчужувача спірного майна.
Встановлені обставини судом очевидно вказують на антипублічний та протиправний характер угод, на підставі яких було відчужено спірне майно, а отже в силу статті 228 ЦК України вони є нікчемними.
Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, наявність не скасованого правочину, на підставі якого з володіння Держави вибуло спірне майно, не може бути перепоною у витребуванні такого майна.
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Оскільки уповноважений орган Міністерство оборони України рішення про відчуження спірного нерухомого військового майна не приймав та не виражав в інший спосіб волевиявлення, тому наявні підстави для його витребування згідно статей 387, 388 ЦК України.
Посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивач Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) не відповідає статусу військової частини ЗСУ та спірне нерухоме майно не закріплено за цим позивачем та не є військовим майном, судовою колегією не приймаються, як такі, що не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.
Надання належної правової оцінки діянням посадових осіб КЕВ, в/ч НОМЕР_5 , Міністерства оборони України, та інших посадових осіб, які посприяли незаконному відчуженню державного майна, не є предметом розгляду даної цивільної справи і має здійснюватися у іншому передбаченому законами та кодексами України порядку.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції
Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський