Справа № 462/6137/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4624/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено у звязку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення неправосудним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно застосував положення ст.162 ЖК України, які регулюють правовідносини щодо наймача та членів його сім'ї, тоді як квартира є приватизованою. Звертає увагу, що підставою позову є те, що власник майна зобов'язаний утримувати майно (ст.322 ЦК України), однак суд неправомірно мотивував відносини, які виникли з споживання послуг, чим на думку апелянта вийшов за межі позовних вимог. Стверджує, що сплата відповідачем половини житлово-комунальних послуг в межах строку позовної давності в сумі 4769,51 грн. є не що інше як правомірна компенсація за доглядом майна за відсутності другого із співвласників. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у квартирі №26 м.Львові по вул. Сластіона 4 м.Львова, що відноситься до Залізничного району м.Львова.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 12084-3 від 19 серпня 1997 року квартира належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власність зобов»язує.

За приписами статті 322 ЦК власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності ( частина перша статті 355 ЦК ) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга ст..355 ЦК). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, що регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 недобросовісно користується своїми правами співвласника квартири, оскільки не бере жодної участі у витратах на утримання квартири. Утриманням квартири, оплату за отримані житлово-комунальні послуги здійснює позивач ОСОБА_2 Сума витрат на утримання власної приватизованої квартири в межах строку позовної давності становить 4 769,51 грн. ( квитанції додані до матеріалів справи).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 160, 162 Житлового кодексу України, які входять у гл.6 цього кодексу, що регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема, з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власниками житлового фонду, які виникають на підставі договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду.

При цьому ст. 162 ЖК України, яку суд застосував до спірних правовідносин, визначає рівні права та обов»язки наймача та членів його сім»ї між собою та перед третіми особами, зокрема, щодо солідарної майнової відповідальності членів сім»ї разом з наймачем за зобов»язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду.

Положеннями ст.162 ЖК регулюються порядок визначення та внесення плати за користування житловим приміщенням, яке належить громадянинові на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема, наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму ( ст.759 ЦК).

У справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 має місце правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, що здійснюється на підставі норм ЦК, які регулюють правовідносини з права власності, чого судом першої інстанції не було враховано.

Положення ст.ст. 160 та 162 ЖК поряд з положеннями гл.58 ЦК регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема, щодо сплати комунальних послуг.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає до скасування із постановленням нового рішення.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2. 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 4 769,52 ( чотири тисячі сімсот шістдесять дев»ять) грн. 51 коп. витрат за утримання квартири спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 1 151 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

ОСОБА_5