УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану адвокатом - Базиком Олексієм Павловичем, на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 93 500 доларів США на придбання квартири зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 січня 2028 року. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 6 лютого 2013 року були частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 88 466 доларів 13 центів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 55,70 кв. м шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з початковою ціною продажу 555 500 грн. З 6 березня 2008 року в указаній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_4 разом зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 Вимогу банку про виселення із квартири АДРЕСА_2 відповідач не виконала, що стало підставою для звернення банку до суду з позовом про її виселення у судовому порядку.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2, що є предметом іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Базик О.П. просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами установлено, що 23 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № KIO0GK00830078, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 93 500 доларів США на придбання квартири зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 січня 2028 року.

Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яку остання придбала за кредитні кошти.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 6 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 були частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 88 466 доларів 13 центів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 55,70 кв. м шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з початковою ціною продажу 555 500 грн.

З 6 березня 2008 року в указаній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_4 разом зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_4 направило повідомлення про необхідність звільнити іпотечну квартиру у тридцятиденний строк з дня його отримання. Вказане повідомлення відповідачем отримано 25 березня 2015 року (а. с. 13-16).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Оскільки спірна квартира була придбана за кредитні кошти, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 109 ЖК України щодо виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом - Базиком Олексієм Павловичем, відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

О.В.Попович