Справа №442/497/17
Провадження №2/442/747/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:головуючого -судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря с/з-Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дрогобицька міська рада Львівської області про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та знесення прибудов, призупинення незаконної приватизації ,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача , в якому зазначають, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно ухвали передачі земельної ділянки у її власність від 20 грудня 2005 року НОМЕР_1, а також генерального плану від 15 травня 1967 року. ОСОБА_1 приватизувала 510 метрів квадратних згідно державного акту, зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності постійного користування відповідно державного акту на приватизацію серія НОМЕР_2. Оскільки остання не мала змоги приватизувати всю земельну ділянку, відповідач встановила самовільно паркани, а також забудувала сарай , піднавіс і кладовку. Одночасно це є її подвір'я і заїзд для обслуговування будинку і її землі.

Відповідач дала письмову згоду на повну приватизацію земельної ділянки. При замірі земельної ділянки відповідач не допустила землевпорядника на територію, де було встановлено паркани і позивач не мала доступу до наданої їй землі. Землевпорядник не зміг зробити заміри землі позивачки 41 метр квадратний. При купівлі будинку в БТІ її запевнили, що дана прибудова має бути знесена, так як у позивача немає на генеральному плані даних прибудов. Відповідач по сьогоднішній день так їх і не знесла. З 1980 року відповідач самовільно захоплює землю, яка належить позивачці і щось розбудовує, мотивуючи тим, що їй в спадок дав покійний батько, не маючи при цьому жодного документа про купівлю землі або дарування земельної ділянки колишнім власником завіреного нотаріусом, або відчуженням землі. Після звернень до органів місцевого самоврядування з приводу таких обставин, які не призвели до вирішення питання, вимушена звертатись до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачі вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що відповідач дійсно є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 однак дії такої вважає правомірними, Позивач ОСОБА_1 є власником приватизованої нею земельної ділянки, якою користується. Жодних доказів того, що відповідач захопила самовільно земельну ділянку, що належить позивачу , і чинить перешкоди в користуванні такою, а також того, що побудувала на належній позивачу земельній ділянці будівлі, суду не наданою

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити за безпідставністю з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 510 кв м по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3,та надана їй у власність на підставі ухвали 32 сесії 4 скликання НОМЕР_1 від 20.12.2005року , ухвали 7 сесії 5 скликання №428 від 22.10.2007року Дрогобицької міської ради у межах згідно з планом.

Згідно витягу з ухвали від 20.12.2005 № ОСОБА_1 , прож. На АДРЕСА_1 , надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 551 кв.м. на АДРЕСА_1.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З листа Державної архітектуно-будівельної інспекції України департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 05.01.2017 року № 1013-6/50-17 (а/с6) за наслідком проведеної перевірки встановлено, що на АДРЕСА_1 на прибудинковій території (знаходиться двохквартирний житловий будинок та занедбана господарська споруда позначені на схем плані під літерою Б-1970р. та В- 1990р.) та прилеглим навісом на межі із будинковолодінням ОСОБА_1 та погріб, які належать згідно свідоцтва про спадщину гр. ОСОБА_3 від 25.09.1990р. № 2049. Господарська будівля збудована з письмового пояснення гр. ОСОБА_3. після 1960 р. батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та порушень містобудівного законодавства не виявлено.

Відповідно до и. 1 п. 2 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції. За результатами перевірок, проведених відповідно до Порядку, заходи державного архітектурно - будівельного контролю Департаментом застосовуються у випадках виявлення об'єктів будівництва - будівництво, реконструкція або капітальні ремонт яких здійснюється суб'єктами містобудування з порушенням вимог містобудівного законодавства.

Отже, на момент перевірки, зазначений об'єкт (земельна ділянка по АДРЕСА_2) , не є об'єктом будівництва, факт виконання будівельних робіт відсутній.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 05.08.2008 року, ОСОБА_1 має на праві приватної власності земельну ділянку по АДРЕСА_3

Дана земельна ділянка межує із земельними ділянками ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Так, за правилами статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходження земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 названої норми закону передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд / присадибної ділянки /, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Отже судом встановлено, що земельна ділянка, по АДРЕСА_1 в м.Дрогобічі, площею 510 кв.м., була отримана у власність позивачем ОСОБА_1 шляхом приватизації, що підтверджено відповідним правовстановлюючим документом.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Жодних доказів того, що надлишкові 41 кв.м., які були надані позивачці згідно ухвали від 20.12.2005р. НОМЕР_1 , однак в подальшому у власність не передані (як вбачається з державного акту про право власності на земельну ділянку) захоплені самовільно відповідачкою ОСОБА_3 суду не надано.

Також не надано суду доказів того, що відповідач ОСОБА_3 самовільно збудувала на земельній ділянці позивачки ОСОБА_1 будь-які споруди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визначено перелік способів захисту порушених прав та інтересів в судів, а способи захисту порушених прав на земельні ділянки встановлені ст. 152 ЗК України.

За правилами ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійсними; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на викладене, вимога про призупинення незаконної приватизації земельної ділянки відповідачем, так як позивачкою не надано письмової згоди про таке, як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Крім цього, позивач ОСОБА_2 є неналежним повивачем, оскільки не є співвласником спірної земельної ділянки (як він стверджує), так як така на підставі вимог ст. 57 СК України є особистою власністю дружини, а тому у вимогах такого слід відмовити, оскільки його права не порушені.

З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 23,316,317,391,1166, 1167 ЦК України ,суд -

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.Б.Нагірна

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.06.2017 року.