Справа № 489/4818/17
Провадження №2-о/489/154/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

секретаря Настенко С.В.,

за участю заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлена особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України з 30 квітня 1991 року по теперішній час, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для отримання громадянства України.

Заявник та його представник підтримали заяву.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідка ОСОБА_4, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1 народився 10 квітня 1991 року в місті Гюмрі, Республіка Вірменія, на території колишнього СРСР, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії VІІІ-СЛ №322918.

30 квітня 1991 року заявник приїхав до України в м. Донецьк з метою подальшого постійного проживання разом із матірю ОСОБА_5, братом ОСОБА_1, батьком ОСОБА_4.

З 26 січня 1989 року по 12 червня 1990 року батько заявника працював в Донецькому міжобласному центрі АвтоВазтехобслуговування на посаді учня слюсаря з ремонту автомобілів. З 14 червня 1990 року по 04 грудня 1992 року батько заявника працював товароведом в кооперативі по закупці та реалізації продовольчих товарів від колгоспів та населення «МАЯК». З 20 травня 1993 року по 14 лютого 1994 року батько заявника працював на посаді водія-експедитора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Зовнішньоекономічна фірма» в м. Миколаєві.

З 02 лютого 1989 року по 05 квітня 1993 року батько заявника - ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кімн. 37.

У 2000 році заявник разом зі своєю сімєю переїхав проживати до Автономної Республіки Крим, м. Армянськ, вул. Іваніщева, 9, гуртожиток 11, де проживав до 21.04.2001 року.

У період часу з 05.10.2001 року по 23.11.2006 року батько заявника - ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначене встановлено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2017року, яке вступило в законну силу.

На даний час батько заявника є громадянином України, що підтверджується копією його паспорту.

Як вбачається із довідки Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №42 м. Миколаєва від 13.03.2008 року №75, заявник навчався у цій школі з першого класу (з 01.09.1997 року) по одинадцятий клас (по 13.11.2006 року), вибув з цієї школи до ЗОШ №10 м. Миколаєва з одинадцятого класу 13.11.2006 року (наказ №122-у від 13.11.2006 року).

У відповідності з атестатом про повну загальну середню освіту серії МК №30997274, ОСОБА_1 закінчив у 2007 році Миколаївську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №10 Миколаївської міської ради Миколаївської області.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може повязуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 234, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на території України з 30 квітня 1991 року по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва