Справа № 755/9223/17
"21" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/9223/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування квартирою,-
від позивачів - ОСОБА_4,
Позивачі звернулись до суду з позовом у якому з урахуванням уточнень просять вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 та визначити порядок користування вказаною квартирою наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 кімнату - 10,9 кв.м. з балконом 0,7 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнату 14,6 кв.м.; залишити у загальному/спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кухню - 7,7 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9 кв.м., коридор - 4,8 кв.м. та 3,6 кв.м., кухню - 7,9 кв.м. (а.с. 3-6, 28-31).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власниками квартири АДРЕСА_2 є: ОСОБА_1 ? частина, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частині відповідно.
На даний час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син ОСОБА_3Ю.).
Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Приватним підприємством «Приват-Інвеста», спірна квартира є двокімнатною, жилою площею - 25,5 кв.м. у тому числі: 1-а кімната - 10,9 кв.м., 2-а кімната - 14,6 кв.м., кухня - 7,7 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м.. ванна кімната - 1,9 кв.м., коридор - 4,8 кв.м. та 3,6 кв.м., балкон 0,7 кв.м. Загальна площа квартири - 45,1 кв.м.
Оскільки між сторонами виникають постійні спори та конфліктні ситуації щодо порядку користування/проживання та утримання спірної квартири, в наслідок чого, після чергового скандалу спровокованого відповідачем, позивачі 06 січня 2017 року змушені були залишити спірну квартиру на винаймати інше житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_3.
Фактично на даний час в спірній квартирі проживають відповідач, його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5, які чинять позивачам перешкоди у користуванні квартирою, потрапити до неї позивачі не можуть, а тому змушені звернутись до суду з вимогою про вселення та встановлення порядку користування квартирою.
Протягом тривалого часу, зокрема станом на 06.01.2017 р. між сторонами встановився наступний порядок користування квартирою: кімнату - 14,6 кв.м. - займає відповідач ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_2; кімнату - 10,9 кв.м. з балконом 0,7 кв.м. - займає позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7; кухня - 7,7 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., ванна кімната - 1,9 кв.м., коридор - 4,8 кв.м. та 3,6 кв.м. - знаходяться в загальному користуванні. Кімнати ізольовані.
Вважають, що передача у користування позивачам та відповідачу конкретних частин квартири, з урахуванням часток сторін у праві спільної власності на квартиру з виділенням у користування кімнат, визначених судом, які не точно відповідають належним співвласникам часткам, не припиняє право спільної часткової власності сторін на це майно, а тому, враховуючи фактичні дані, у даному конкретному випадку є можливою та справедливою та не порушує інтереси сторін по справі.
В судовому засіданні позивачі та представник позивачів ОСОБА_4 підтримали позов з уточненими вимогами.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 21 грудня 2017 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що 08.06.2012 р. органом приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної, спільної сумісної власності: ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в рівних долях (а.с. 7), що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 8).
Позивач ОСОБА_10 у зв'язку з укладанням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 14 ), а згодом на ОСОБА_7 (а.с. 14 зворот).
ОСОБА_8 помер 12.01.2016р. (а.с. 10).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2016р. спадкоємцем майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з ? частини квартири АДРЕСА_5 (а.с. 10 зворот).
Сторони по справі зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 59) та відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 30.06.2017р. (а.с.27).
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2013р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.121 ч.1 КК України і призначено йому покарання за цей злочин у виді 5 років позбавлення волі (а.с. 18).

За даними Управління ІПС «Армор» з 01.12.2016р. до 27.09.2017р. зафіксовано неодноразово виклики поліції за адресою АДРЕСА_6 (а.с. 48-49).

Як убачається з висновку, складеного ДОП Дніпровського УП ГУНП в м. Києві 12.09.2017р. по заяві ОСОБА_1, 22.08.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції з приводу того, що в заявниці на протязі тривалого часу відбувається конфлікт з братом, котрий виникає на підґрунті розподілу за приміщення квартири. Опитані мешканці будинку повідомили, що не являються свідками та очевидцями будь-яких протиправних дій, та їм не відомо хто звертався до працівників поліції. В ході проведення додаткової перевірки здійснено відвідування до адреси за місцем виклику, однак заявника за вказаною адресою не виявлено, при здійсненні телефонних дзвінків до заявника остання на телефонні дзвінки и не відповідала (а.с. 52).

В ході перевірки Дніпровським УП ГУНП в м. Києві було встановлено, що дійсно в Дніпровському УП ГУНП в м. Києві на виконанні знаходилися заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо протиправних дій з боку ОСОБА_3, №Ш-3852 від 22.08.2017р., №Д-1178 від 13.03.2017р., №Д-3356 від 26.07.2017р. , по яких було проведено перевірку та матеріали було списано до справи Дніпровського УП (а.с.53).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є дружиною рідного брата позивача ОСОБА_2 У спірній квартирі проживали сторони по справі, відповідач мешкає там зі своєю дружиною, займають другу кімнату. ОСОБА_3 знущається над своєю матір'ю, влаштовує скандали, вимагав частину квартири. Місяць тому відповідач змінив у квартирі замки у вхідних дверях. Позивачів відповідач виганяв з квартири, кидався у бійку, наносив їм побої, тому близько року позивачі живуть у знайомого, який їх приютив.

Свідок ОСОБА_12 засвідчив, що позивачі його сусіди по прибудинковій території, знає їхню сім'ю. У січні 2017 року він зустрів ОСОБА_1, яка плакала, говорила, що син вигнав її з дочкою з хати, їм немає куди діватися, тому він дозволив позивачам пожити у нього. ОСОБА_2 зі своєю сім'єю та ОСОБА_1 з січня 2017 року проживають у нього. Людмила говорила, що відповідач у їхній квартирі змінив замки. Речі позивачів знаходяться у спірній квартирі.

За таких обставин у судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивачів про те, що їм чиняться перешкоди з боку відповідача у вселенні до спірної квартири й проживання в ній, відповідач, як співвласник квартири створює перешкоди позивачам у здійсненні ними права власності щодо спірного житла, співвласниками якого є сторони у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про вселення позивачів до вищезазначеної квартири, а отже наявність законних підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивачі просять суд виділити у користування позивачу ОСОБА_1 кімнату - 10,9 кв.м., з балконом 0,7 кв.м; а позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 кімнату 14,6 кв.м.

Як убачається з даних технічного паспорта від 10.07.2012 р., квартира АДРЕСА_7, що в м. Києві має загальну площу 46,08 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. та складається із 2-х кімнат: 1-а кімната - 14,8 кв.м., 2-а кімната прохідна - 14,7 кв.м.,; кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,1 кв.м., коридору 4,8 кв.м., балконом 2,6 кв.м. (а.с. 9).

З даних технічного паспорта від 06.07.2017 р. виготовленого ПП «Приват-Інвеста», квартира АДРЕСА_7, що в м.Києві має загальну площу 45,1 кв.м., житлову площу 25,5 кв.м. та складається із 2-х кімнат: 1-а кімната - 14,6 кв.м., 2-а кімната - 10,9 кв.м.,; кухні площею 7,7 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., вбиральні (поєднаної) 0,9 кв.м., коридору 4,8 кв.м. та 3,6 кв.м., балконом 0,7 кв.м. (а.с. 32-34).

Отже, за початковим технічним планом квартири кімната площею 14,7 кв.м. була прохідною (а.с. 9 зв.). У цій кімнаті на даний час встановлено перегородку.

Відповідно довідки ПП «Приват-Інвеста», за другим технічним планом загальна площа квартири зменшилась на 0,98 кв.м. за рахунок внутрішнього оздоблення стін (а,с. 35).

З пояснень учасників судового засідання, перепланування квартири у встановленому законом порядку не оформлялось.

Судом також встановлено, що з приводу користування квартири між сторонами виникають конфлікти, відповідачем не надано згоди на спільне проживання в одній кімнаті з позивачем ОСОБА_2, що є предметом спору.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Отже, враховуючи план квартири та беручи до уваги, що кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності, відносини відповідача до позивачів є неприязними, стосунки конфліктними, відповідачу виділяється приміщення зі спільним користуванням з позивачем ОСОБА_1, за таких обставин суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачами варіанті, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений останніми судовий збір в дохід держави по 640 грн. 00 коп. (а.с. 1,2).

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 265, 268, 273, 280, 281, 354, 355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_8.

У решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце реєстрації: 02218, АДРЕСА_9, місце проживання: 0218, АДРЕСА_10; ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

Позивач - ОСОБА_2, місце реєстрації: 02218, АДРЕСА_9, місце проживання: 0218, АДРЕСА_10; ідентифікаційний номер НОМЕР_2;

Відповідач - ОСОБА_3, місце проживання - 02218, АДРЕСА_9.

Суддя