Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

за участю представника банку - Шабата Ю.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював в ПАТ «Кредобанк» з 12 березня 2012 року, а з 12 лютого 2014 року був переведений на посаду начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування.

Наказом від 12 березня 2016 року № 80-3 його було звільнено у звʼязку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідач, перевівши всіх працівників відділу, де він був керівником, порушив ст. 42 КЗпП України, позбавивши його переважного права про залишення на роботі, оскільки він мав відповідні переваги.

Зазначав, що також відповідачем було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не було запропоновано йому іншу роботу в банку, а було запропоновано звернутися до центру зайнятості чи працевлаштуватися самостійно. Крім цього відповідачем було порушено ч. 1 ст. 43 КЗпП України, так як профспілковий комітет ПАТ «Кредобанк» не надав згоду на його звільнення. Фактично причиною його звільнення було те, що він відмовився виконувати вказівки свого безпосереднього керівника з метою неправомірної видачі готівкового кредиту. Також працівників його відділу було переведено 04 січня 2016 року, а його офіційно повідомили та вручили попередження про наступне вивільнення 11 січня 2016 року.

Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП Українине відповідає фактичним обставинам, оскільки банк продовжує працювати, не ліквідовується, не реорганізовується. Відмова йому в переведенні на інші посади з підстав відсутності відповідного стажу та інших вимог є упередженим ставленням до нього. На його чергову заяву та отриману пропозицію про переведення до департаменту управління продажем та мережею йому знову було відмовлено з підстав відсутності досвіду роботи з юридичними особами. Також його під погрозами майбутнього звільнення не було переведено в департамент автокредитування, куди він був згідний перевестися. На його чергову заяву про переведення йому було запропоновано підписати неналежно оформлений наказ, згідно якого його переводили з окладу 6 500 грн на оклад 2 500 грн, в звʼязку з чим він відмовився від запропонованої посади.

Після отриманих погроз та пережитого стресу він змушений був

03 березня 2016 року звернутися за медичною допомогою, перебував на лікарняному до 12 березня 2016 року. Після виходу його на роботу та проведення засідання профкому йому було знову запропоновано працевлаштуватися на одну з двох посад, одна з яких виконується студентами і є першою сходинкою в готівковому кредитуванні. Його прохання про роботу з більш високим окладом, з врахуванням його досвіду та кваліфікації, не було взято до уваги, було видано наказ про звільнення. Незаконними діями з боку відповідача йому завдано моральних страждань, заподіяну моральну шкоду, які позивач оцінює в розмірі 15 000 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив поновити його на посаді начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування ПАТ «Кредобанк», стягнути з ПАТ «Кредобанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від

10 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Однак з такими висновками судів попередніх судових інстанцій не можна погодитись з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 12 березня 2012 року працював в ПАТ «Кредобанк», а з 02 лютого 2014 року на посаді начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування ПАТ «Кредобанк».

Рішенням правління ПАТ «Кредобанк» від 02 грудня 2015 року № 1196 було затверджено нову редакцію Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування, із введенням його в дію з 04 січня 2016 року.

Згідно попередньої редакції Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування ПАТ «Кредобанк» організаційна структура департаменту передбачала посаду директора (1 посада), відділу андеррайтингу споживчих кредитів (11 посад) та відділу розробки кредитних продуктів (5 посад).

Згідно нової редакції Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування ПАТ «Кредобанк» організаційна структура департаменту визначена посадою директора (1 посада) та відділом розробки кредитних продуктів (5 посад).

На виконання вищевказаного рішення правління ПАТ «Кредобанк» від 02 грудня 2015 року № 1196 наказом в.о. голови правління «Про скорочення штату працівників ПАТ «Кредобанк» від 11 січня 2016 року № 23-к внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Кредобанк», шляхом виведення з нього з 11 березня 2016 року однієї посади начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування, тобто відбулося скорочення штату працівників, а саме посади начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування з 11 березня 2016 року.

На виконання наказу від 11 січня 2016 року № 23-к ОСОБА_4

11 січня 2016 року було письмово попереджено про наступне його вивільнення з 11 березня 2016 року, та запропоновано відповідно до ст. 49-2 КЗпП Україниі відсутністю роботи за спеціальністю на свій розгляд звернутися за сприянням до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно, із врученням переліку наявних у ПАТ «Кредобанк» вакансій станом на 11 січня 2016 року.

В звʼязку з попередженням про наступне вивільнення та на підставі отриманого списку вакансій ОСОБА_4 12 січня 2016 року подав письмову заяву про переведення його на посаду начальника відділу аудиту роздрібного бізнесу департаменту внутрішнього аудиту, яка була розглянута і письмовим повідомленням від 13 січня 2016 року ОСОБА_4 було розʼяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність досвіду роботи в службі аудиту не менше

2 років), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням нового списку вакансій станом на 13 січня 2016 року.

На письмову заяву позивача від 14 січня 2016 року про переведення його на посаду начальника відділу управління кредитним ризиком роздрібних клієнтів департаменту кредитного ризику, письмовим повідомленням від 20 січня 2016 року було розʼяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність стажу роботи у банківській сфері не менше 10 років за напрямком управління кредитним ризиком роздрібних клієнтів, з яких не менше 5-ти років на аналогічній керівній посаді), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням нового списку вакансій станом на 20 січня 2016 року.

На письмову заяву позивача від 22 січня 2016 року про переведення його на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу коучінгу та управління мережею, письмовим повідомленням від 29 січня 2016 року було розʼяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність досвіду проведення тренінгів щодо розвитку навичків продажу та коучінгу не менше 2 років, відсутність сертифікату відповідного напрямку), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням списку вакансій станом на 29 січня 2016 року.

На письмові заяви ОСОБА_4 від 02 лютого 2016 року та 11 лютого 2016 року щодо відповідності наявних вакантних посад його кваліфікації та стажу роботи, представником відповідача письмовим повідомленням від 12 лютого 2016 року було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу опрацювання кредитних та лізингових заявок і прийняття кредитних і лізингових рішень департаменту автокредитування та лізингу, а також посаду головного спеціаліста відділу коучінгу та управління мережею департаменту управління продажем та мережею.

Письмовою заявою від 12 лютого 2016 року ОСОБА_4 надав згоду на працевлаштування на посаду головного спеціаліста відділу коучінгу та управління мережею департаменту управління продажем та мережею з

18 лютого 2016 року, однак письмовою заявою від 17 лютого 2016 року свою згоду на таке переведення відкликав та надав згоду на переведення на посаду головного спеціаліста відділу опрацювання кредитних та лізингових заявок і прийняття кредитних і лізингових рішень департаменту автокредитування та лізингу.

Згідно наказу ПАТ «Кредобанк» від 02 березня 2016 року № 82-р, відносно ОСОБА_4 було прийнято рішення про переведення його на вищезазначену посаду згідно його заяви, однак під час ознайомлення з даним наказом позивач письмово відмовився від такого переведення з мотивів незгоди з визначеним посадовим окладом, в звʼязку з чим даний наказ було скасовано.

Згідно письмової заяви від 02 березня 2016 року ОСОБА_4 знову звернувся з проханням про його працевлаштування на вакантну посаду, яка б відповідала його освіті та досвіду роботи.

Відповідно до листка непрацездатності, ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні з 03 березня 2016 року по 12 березня 2016 року.

Після виходу з лікарняного на роботу, письмовим повідомленням від 12 березня 2016 року представником відповідача було запропоновано позивачу працевлаштуватися на посаду головного спеціаліста відділу первинного аналізу кредитних проектів центру кредитного аналізу або на посаду менеджера з готівкового кредитування відділення банку (м. Львів, вул. Коперніка, 18), однак від запропонованого переведення ОСОБА_4 знову відмовився, з вимогою запропонувати посади з більшим посадовим окладом.

На підставі подання ПАТ «Кредобанк» від 24 лютого 2016 року про надання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП Україниз ОСОБА_4 на підставі наказу від 11 січня 2016 року № 23-к, письмовим повідомленням голови профкому первинної профспілкової організації ПАТ «Кредобанк» від 12 березня 2016 року доведено до відома представника відповідача про прийняте рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 В даному письмовому повідомлені вказується на порушення зі сторони роботодавця встановлених законодавством умов у відповідності до ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до наказу від 12 березня 2016 року № 80-з звільнено ОСОБА_4, начальника відділу андерайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування ПАТ «Кредобанк» 12 березня 2016 року з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно витягу з протоколу засідання профкому ПАТ «Кредобанк» при вирішенні подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 було констатовано, що ОСОБА_4 має повну вищу освіту, стаж роботи в ПАТ «Кредобанк» 3 роки 11 місяців, до дисциплінарних стягнень не притягався, мав лише заохочення за сумлінну працю, що засвідчує про його успішну роботу та належний рівень продуктивності праці, є єдиним годувальником сімʼї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадкузмін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників регулюється нормами, згідно яких про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року справа № 6-40цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП Українирозірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Також згідно з ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, доводів позивача в достатньому обсязі не перевірили, не визначилися із характером спірних правовідносин, не дали їм оцінки та не вирішили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди не врахували, чи були запропоновані всі вакантні посади відповідно до списку вакантних посад, з яким було ознайомлено позивача.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова