Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/930/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" вересня 2017 р.
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Лисюк І.О.
при секретарі Федорів О.П.
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить поділити між нею та відповідачем спільне майно, набуте під час шлюбу - нежиле приміщення з цегли, загальною площею 172,2 м2, за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 1998 року по вересень 2009 року. Рішенням Гусятинського районного суду від 04 вересня 2009 року їхній шлюб розірвано. За час шлюбу вони придбали нежиле приміщення з цегли, загальною площею 172,2 кв.м. за адресою - АДРЕСА_1 вартістю 4 908 грн. відповідно до договору купівлі-продажу від 5 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Гречанівським А.Я. Вказане нерухоме майно придбано під час шлюбу і є об'єктом їхньої спільної сумісної власності.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення йому рекомендованого поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 04 вересня 2009 року рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 5).
В період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: нежитлове приміщення з цегли, загальною площею 172,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі продажу від 05 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Гречанівським А.Я., зареєстрованим в реєстрі за №2679.(а.с. 7).
Згідно з висновками про вартість об'єкта оцінки ПП «Агенство нерухомості «Альфа» наданою ОСОБА_1 від 07 липня 2017 року фактична вартість нежитлового приміщення з цегли, загальною площею 172,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складає 23 740,00 грн.(а.с.21).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 372 ЦК України, 60, 63, 69, 70, 71 СК України, п.п.22,23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 10,11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину нежилого приміщення з цегли, загальною площею 172,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину нежилого приміщення з цегли, загальною площею 172,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк