УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на це майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4 та, з урахуванням його уточнень, просила визнати набуття нею та відповідачем в період перебування у шлюбі права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими спорудами, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку, яка знаходиться за вказаною адресою, площею 0,254 га, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення підсобного господарства; визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1993 року по 03 листопада 2014 року. За час перебування в шлюбі вони набули у власність спірний житловий будинок з господарськими будівлями, а також земельну ділянку.

26 грудня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договори дарування, за умовами яких відповідач подарував їй належні йому 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, в результаті чого вона стала одноосібним власником спірного нерухомого майна.

Однак, на час звернення до суду із позовом, відповідач оспорює її право власності, чим порушує її права.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від

22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства за вказаною адресою площею 0,254 га спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при цьому сторонами з метою поділу спільного майна в позасудовому порядку було укладено договори дарування 1/2 частини майна на користь ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1993 року по 03 листопада 2014 року.

За час перебування у шлюбі сторони збудували житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, на відповідача було оформлено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства.

26 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договори дарування 1/2 частини спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому положеннями ст. 57 СК України визначено майно, яке є особистою приватною власністю дружини та чоловіка.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що сторони здійснили поділ спільного майна за взаємною згодою, шляхом укладення договорів дарування.

Водночас, судом не було взято до уваги те, що за умовами договорів дарування від 26 грудня 2016 року ОСОБА_4 подарував без конкретного розподілу 1/2 частини спірного житлового будинку, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 03 березня

1999 року Житногірською сільською радою Рокитнянського району Київської області, а також 1/2 частини спірної земельної ділянки, що належить йому на підставі державного акта про право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 18 липня 2001 року.

Відповідно до ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Судом першої інстанції не було встановлено яку саме частину спільної сумісної власності було відчужено за укладеними між подружжям договорами дарування, враховуючи, що частки у спільній сумісній власності подружжя є рівними, у зв'язку із чим прийшов передчасного висновку, що шляхом укладення вказаних договорів дарування сторонами було самостійно здійснено розподіл спільної сумісної власності.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не перевірив доводів апеляційної скарги щодо неповного встановлення фактичних обставин справи, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, не перевірив доводів апеляційної скарги, що відповідно до ст. 388 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович