Справа №576/415/17-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1022/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області, Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Сумській області, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на реконструйовану нежитлову будівлю,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на реконструйовану нежитлову будівлю (магазин продовольчих та промислових товарів) загальною площею 253,4 кв.м з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм літ.«Б», погребом літ.«Пг», вбиральнею літ.«У» та огорожею, розташованих за адресою: вул.Довженка,1, с.Береза, Глухівський р-н., Сумська область.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.02.2001 року на українській товарній біржі між нею та Березівським сільським споживчим товариством був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований під №146932, за умовами якого нею придбано у власність приміщення магазину №25 корисною площею 165,8 кв.м, розташоване по вул. Дзержинського(без номера) в с. Береза, Глухівського району, Сумської області. Даний договір також був зареєстрований у КП МБТІ, а рішенням Глухівського районного суду Сумської області від 10.04.2002 року (справа №2-311) за нею було визнане право власності на вищевказане приміщення. 02.07.2002 року між нею та Березівською сільською радою був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за у мовами якого вона придбала у власність земельну ділянку площею 627 кв.м за адресою: вул. Дзержинського, с. Береза, Глухівського району, Сумської області під належним їй магазином, який також 24.07.2002 року був зареєстрований в Березівській сільській раді. А 20.03.2006 року на підставі вищевказаного договору нею отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №281931 та присвоєно кадастровий номер :01:003:0001. У 2008 році в звязку з необхідністю розширення приміщення існуючого магазину нею була здійснена його реконструкція без належних дозвільних документів, а саме, прибудова до існуючого магазину двох складських приміщень, в результаті чого площа магазину збільшилася до 253,4 кв.м. Проводячи дану реконструкцію, вважала, що має на це право, оскільки проводила її на земельній ділянці, що знаходиться у її власності. Крім того, під час її проведення нею були дотримані всі необхідні умови для відповідного виду будівництва, при цьому реконструйований магазин побудований в межах належної їй земельної ділянки, в межах червоної лінії та лінії забудови, тому відповідно не порушує права інших осіб, у тому числі й суміжного землевласника, який надавав свою згоду на забудову. Була змушена звернутися до суду з позовом, оскільки оформити право власності будь-яким іншим шляхом на даний час немає можливості через прийнятий 13.01.2015 року Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт».

Рішенням Глухівського районного суду Сумської області від 15.05.2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції як на підставу відмови у позові послався на порушення прав інших осіб проведеною самочинною реконструкцією, однак матеріали справи свідчать про протилежне, зокрема, у справі наявні листи суміжного землевласника ОСОБА_4, у яких він надає згоду на проведення будівництва, при цьому зазначаючи, що будівництво його права не порушує і він не заперечує проти задоволення заявленого позову. Також у матеріалах справи наявний лист Березівської сільської ради про відсутність заперечення щодо заявленого позову. Крім того у матеріалах наявний акт перевірки самочинного будівництва Управління ДАБІ та припис, згідно висновків яких самочинне будівництво не порушує прав інших осіб і виданий припис про усунення порушень вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності шляхом оформлення документів на самочинну реконструкцію. Вважає, що своїм рішенням суд позбавив її можливості виконати даний припис і, не маючи повноважень Управління ДАБІ, вирішив, що все ж таки має місце порушення прав інших осіб, не зважаючи на відсутність таких. Також зазначає, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги того факту, що реконструкція магазину була проведена ще у 2008 році і з того часу ні суміжний землевласник, ні Березівська сільська рада, ані Управління ДАБІ не зверталися до суду з приводу порушення їх прав та з вимогами про знесення або ж перебудову обєкта реконструкції, що також підтверджує відсутність порушення їх прав. Крім того, з посиланням на п.10 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2017 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вона звернулася з позовом до Березівської сільської ради 09.03.2017 року, тобто на момент її звернення з даним позовом до суду між сторонами не існувало спору, тому, що другий співвідповідач - Управління ДАБІ, був залучений до участі у справі лише після подачі позову, оскільки Березівська сільська рада, як відповідач у справі, до компетенції якого відноситься управління майном на підпорядкованій території, фактично пасивно заперечує права позивача на майно лише за відсутності належних документів на нього, однак надає суду свою згоду вирішити дану справу, бо це є єдиним шляхом вирішення питання узаконення самочинної реконструкції.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги і просила задовольнити.

Відповідачі про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція проведена позивачем без відповідного дозволу Державної архітектурно будівельної інспекції та порушує права власника суміжної ділянки ОСОБА_4 До того ж, у порушення вимог ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України позивач звернулася до суду з позовом 09.03.2017 року, а до Управління Державної архітектурно будівельної інспекції в Сумській області вже після звернення до суду, про що свідчить відповідь останнього від 18.04.2017 року, тобто на момент заявлення ОСОБА_3 позовних вимог спору між сторонами взагалі не існувало.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23.02.2001 року між Березівським сільським споживчим товариством та ОСОБА_3, зареєстрованого за №14693 на українській товарній біржі, та відповідно до рішення Глухівського районного суду від 10.04.2002 року (справа № 2-113) ОСОБА_3 належить на праві власності магазин продовольчих та непродовольчих товарів, розташований за адресою: вул. Довженка,1 (колишня Дзержинського) в с.Береза, Глухівського району, Сумської області (а.с. 5-6).

02.07.2002 року між Березівською сільською радою Глухівського району Сумської області та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений Глухівською районною державною нотаріальною конторою (реєстр. № 999), за умовами якого остання придбала у власність земельну ділянку площею 627 кв.м під належним їй магазином по вул. Дзержинського в с. Береза Глухівського району, Сумської області, а відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №281931, виданого на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2002 року ОСОБА_3 є власником цієї земельної ділянки (а.с.11 - 13).

Отже, позивач є законним власником будівлі магазину і це право ніким не оспорюється.

Рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області №14 від 22.03.2007 року ОСОБА_3 дозволено добудову магазину на земельній ділянці по вул.Дзержинського в с.Береза Глухівського району та зобовязано її виготовити проектно-кошторисну документацію на будівництво та одержання дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт в інспекції Держархбудконтролю (а.с.14).

Пунктами 1.1, 2.1, чинного на той час, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, визначалися порядок та умови надання інспекціями державно-архітектурного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, серед яких і проведення реконструкції.

Відповідно до ст. 14 закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: надання відповідно до закону дозволу на будівництво об'єктів містобудування незалежно від форми власності у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами.

Як передбачено у ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року N 1699 фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Порядок отримання дозволу на будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону.

Отже, за вказаним порядком позивач такий дозвіл на добудову магазину отримала у березні 2007 року, але не здійснила оформлення містобудівної документації, якою були б врегульовані питання планування, забудова та інше використання територій належній їй земельній ділянці за цільовим призначенням для комерційного використання.

Зі змісту частин 1,5 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається споруда, яка збудована на земельній ділянці, що не була виділена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Без отримання відповідного дозволу вищезазначеної інспекції ОСОБА_3 була проведена реконструкція магазину, розташованого на вул. Дзержинського, 1 (зараз Довженка) в с. Береза, Глухівського району, що підтверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості обєкта будівництва, звітом про проведення технічного обстеження та технічним паспортом на нежитлову будівлю (а.с. 18 - 21, 25 - 33).

Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12.05.2017. № 266, складеного головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області позивачем не дотримана відстань від межі із сусідньою земельною ділянкою, землекористувачем якої є ОСОБА_4, який не заперечує з приводу проведеної добудови господарських приміщень до будівлі магазину.

Відповідно до складеного експертом технічного обстеження будівель і споруд звіту про технічне обстеження будівельних конструкцій прибудови №1 складу промислових та продовольчих товарів, прибудови №2 складу продовольчих товарів та літнього майданчика Лм-1 магазину промислових та продовольчих товарів по вул.Довженка,1 в с.Береза Глухівського району Сумської області від 20.12.2016 року, встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації даного обєкта (а.с.25-29).

У розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У звязку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Прийняття в експлуатацію цих обєктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 № 304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за № 1132/21444, який діяв до 30.01.2013р.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 цієї постанови у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів відмічає, що заявивши вимоги про визнання права власності на реконструйовану нежитлову будівлю магазину вже з прибудованими господарськими будівлями в судовому порядку через відмову з боку уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області видати їй сертифікат, який видається у разі прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, та декларації про готовність до експлуатації обєкта нерухомості, передбачені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011р. № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», прийнятою відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року N 3038, який набрав чинності з 12.03.2011р.

Ці обставини свідчать про існування публічного-правового спору між позивачем та державним органом з питань містобудування та архітектури з приводу прийняття в експлуатацію збудованих нею господарських прибудов та реконструйованого приміщення магазину, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Проте право власності позивача на будівлю магазина ніхто не оспорює, а збудовані до нього господарські прибудови є приналежністю головної речі будівлі магазину, у звязку із чим не потребується визнання за власником такої будівлі самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності, на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 307,308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: