Номер провадження: 22-ц/785/4064/17
Номер справи місцевого суду: 501/352/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в вересні 2014 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_4, запропонувавши придбати транспортний засіб.

05.09.2014 року було видано довіреність ОСОБА_3 щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_3 вважає, що довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання іншого правочину договору купівлі продажу, тому просив суд визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана ОСОБА_4 05.09.2014 року на користь ОСОБА_3 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 було задоволено.

Визнано односторонній правочин, яким є довіреність, видана ОСОБА_4 05.09.2014 року на користь ОСОБА_3 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку третя особа - ОСОБА_5 В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2014 року ОСОБА_4 була видана довіреність щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не лише на ОСОБА_3, а й на ОСОБА_5 (а.с.5)

Спірний автомобіль було придбано за генеральною довіреністю від 05.09.2014 року, в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у шлюбі, який було розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року. (а.с.21)

Таким чином, підлягає застосуванню режим спільно набутого майна подружжя.

У п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб які беруть участь у справі, має бути іншим, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має право відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до часті у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, якщо відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача та в результаті розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача. Цих положень Закону суд першої інстанції не врахував.

Законодавець, виключивши можливість апеляційного суду скасувати у такому випадку рішення суду з направленням справи на новий розгляд, не змінив положення ст. 303 ЦПК України, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції і не наділив апеляційний суд правом скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі, вирішити спір як суд першої інстанції. Скасування рішення в такому випадку не позбавляє права позивача на пред'явлення позову і до цієї особи, яка має відповідати за цим позовом.

Проте, в порушення наведених вимог закону до участі у справі у суді першої інстанції в установленому законом порядку (ст. 30 ЦПК України) не було залучено ОСОБА_5, яка має бути стороною у справі співвідповідачем, а не третьою особою, оскільки права та обовязки відповідача та третьої особи різні за своїм процесуальним змістом та умовами їх реалізації в судовому процесі.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК України суд першої інстанції наведені положення закону не врахував, не зясував склад осіб, які повинні брати участь у справі, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Крім того, судом також не взято до уваги, що згідно відповіді територіального сервісного центру МВС України №31/15/5150-130 від 08.02.2017 рокуавтомобіль HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4, згідно довідки рахунку АА№076705 від 19.06.2015 року виданою ТОВ «СІВ-СЕРВІС», перереєстровано на ОСОБА_2

22.10.2015 року, згідно довідки рахунку ААЕ№342923 від 22.10.2015 року виданою ТОВ «Янгол 3», перереєстровано на ОСОБА_6 (а.с.99)

За таких обставин ухвалено у справі рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_7

ОСОБА_8