У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, остаточно просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором № 5693356 від 13 вересня 2007 року в загальному розмірі 497 409,13 дол. США та 945 675 грн 58 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки № 5693450 від 30 вересня 2007 року шляхом визнання за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» права власності на квартиру № АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» обґрунтувало тим, що 13 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 5693356. Позивач виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кошти в розмірі 315 тис. доларів США на підставі банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу, виданих позивачу Національним Банком України. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання здійснювати щомісячне погашення суми кредитного зобов'язання згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та відсотках, однак, в порушення умов кредитного договору, від своєчасного виконання зобов'язань ухиляється.

На підставі вищевикладеного, ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором № 5693356 від 13 вересня 2007 року в загальному розмірі 497 409,13 доларів США та 945 675 грн 58 коп. ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5693450 від 30 вересня 2007 року шляхом визнання за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» права власності на квартиру № АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення яким, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та ОСОБА_6 13 вересня 2007 року укладено кредитний договір № 5693356 згідно якого відповідачу нараховано та надано кредит в розмірі 315 тис. дол. США.

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання здійснювати щомісячне погашення суми кредитного зобов'язання згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та відсотках. Однак, в порушення умов кредитного договору, від своєчасного виконання зобов'язань відповідач ухилявся, остаточно на дату закінчення терміну користування коштами не розрахувався, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість по кредиту у загальному розмірі 497 409,13 дол. США та 945 675 грн 58 коп.

В якості забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_6 13 вересня 2007 року Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 5693450, відповідно до умов якого відповідач, іпотекодавець, з метою забезпечення повного виконання основного зобов'язання передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру № АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2012 року по справі № 2018/2-4677/11 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором № 5693356 від 13 вересня 2007 року в загальному розмірі 402 319,96 доларів США та 182 246 грн 42 коп., рішення набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Проте з такими висновками районного суду обґрунтовано не погодився апеляційний суд, посилаючись на наступне.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що у суду були відсутні законні підстави для задоволення вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за останнім права власності на предмет іпотеки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постановах: від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року № 6-1243цс16, та від 14 вересня 2016 року № 6-1219 цс16.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що чинне законодавство України не містить прямої заборони щодо захисту іпотекодержателем свого права по набуттю права власності на предмет іпотеки в судовому порядку; апеляційним судом не надано належної оцінки обставинам справи, та інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та по своїй суті суперечать правовим позиціям Верховного Суду України щодо застосування ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік