Справа № 468/1254/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем 06.07.2010 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці в сумі 3600 грн. з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 40353,51 гривень, із яких: 3588,07 гривень заборгованість за кредитом, 31167,65 гривень заборгованість по сплаті процентів, 3200 грн. пені та комісії, 500 грн. фіксованого штрафу та 1897,79 грн. процентної складової штрафу.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, підтвердивши факт укладення з позивачем кредитного договору, не погоджується яз розміром нарахованих позивачем процентів, вказала, що не укладала з позивачем будь-яких договорів про збільшення процентної ставки та про збільшення строків позовної давності, просила суд до вимог банку застосувати позовну давність.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (анкету-заяву від 06.07.2010 року; розрахунок заборгованості; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг; довідку Привільненської загальноосвітньої школи-інтернату від 09.10.2017 року №41), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 06.07.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць від суми залишку заборгованості.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом.

Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача, станом на 31.08.2017 року становить 40353,51 гривень, із яких: 3588,07 гривень заборгованість за кредитом, 31167,65 гривень заборгованість по сплаті процентів, 3200 грн. пені та комісії, 500 грн. фіксованого штрафу та 1897,79 грн. процентної складової штрафу.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором.

З розрахунку та тексту позову слідує, що позивач в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшував процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%.

Проте відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За такого, збільшення процентної ставки позивачем в супереч положенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемним.

Крім того, з витягу з тарифів слідує, що збільшена процентна ставка підлягає нарахуванню на трати здійсненні після визначених дат. При цьому, позивач має відповідними доказами довести понесення після 01.09.2014 року та 01.04.2015 року відповідних трат, на які б нараховувалась збільшена процентна ставка. В протилежному випадку не вбачається підстав для розрахунку боргу за тілом кредиту (які і є тими тратами, тобто витратами банком власних коштів) за збільшеними процентами.

Тому з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 30% річних і за 1096 днів (з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року) проценти мають становить 3277,10 грн. (3588,07 грн. х 30% : 360 днів х 1096 днів).

А загалом заборгованість відповідача за процентами з врахуванням раніше нарахованих процентів, вказаних в розрахунку банка за період з 06.07.2010 року по 31.08.2014 року в сумі 96,74 грн. становить 3373,84 грн. (3277,10 грн. + 96,74 грн.).

ОСОБА_1 іншого позивач просить стягнути з відповідача 3200 грн. пені та комісії, проте позивачем не доведено можливість обєднання таких нарахувань, які різняться за своєю сутність та підставами нарахування, оскільки комісія є винагородою, а пеня неустойкою за порушення зобовязання стороною. Крім того долучений до позову витяг з Тарифів взагалі не передбачає нарахування комісії, натомість передбачає нарахування пені в розмірі 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом, та з розрахунку слідує, що такі нарахування відбувались саме в розмірі 100 грн. щомісячно. Тому суд приходить до висновку, що 3200 грн. є саме пенею, а не комісією.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік та позивачем не надано суду доказів, що сторони відповідним письмовим договором, підписаним обома сторонами, збільшили строк позовної давності щодо стягнення неустойки, на що вказує правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року в справі № 6-757цс15, яка є обовязковою для суду. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована за останній календарний рік до звернення до суду. Позивач звернувся до суду 21.09.2017 року, тому підлягає стягненню пеня, нарахована з вересня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача станом на кінець серпня 2016 року існувала заборгованість відповідача по пені в сумі 2000 грн., яка не підлягає стягненню через пропуск річного строку позовної давності. За такого розмір пені, що підлягає стягненню становить 1200 грн. (3200 грн. 2000 грн.).

Що ж стосується застосування позовної давності до інших вимог банку, то строк позовної давності щодо цих вимог відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, крім того відповідачем 29.01.2017 року на погашення заборгованості востаннє було внесено 100 грн. і вказаний факт відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності і з часу такого переривання трирічний строк позовної давності не сплив.

З розрахунків позивача слідує, що процентна складова штрафу в розмірі 5% розрахована позивачем з суми боргу за тілом кредиту, процентами та пенею, при цьому, оскільки судом вище зазначено, що до стягнення підлягають менші розміри процентів, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу.

Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (3588,07 + 3373,84 + 1200) = 8161,91 х5 % = 408,10 грн.

У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 06.07.2010 року станом на 31.08.2017 року в сумі 9070,01 грн., з яких: 3588,07 гривень заборгованість за кредитом, 3373,84 гривень заборгованість по сплаті процентів, 1200 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 408,10 грн. процентної складової штрафу.

Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобовязання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2010 року 9070 (девять тисяч сімдесят) гривень 01 копійку.

В частині вимог про стягнення процентів, пені та процентної складової штрафу в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк 1600 (одну тисячу шістсот) гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: