Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1494/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Мумига І. М.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

03.10.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Компаніївський районний сектор Державної міграційної служби в Кіровоградській області та приватний нотаріус Любарська Людмила Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, -

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 14 серпня 2006 року вона зі ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також вона має ще малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час спільного проживання ними було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. На початку липня 2013 року її батько - ОСОБА_8 домовився з її чоловіком продати вказаний будинок ОСОБА_2, на невідомих для неї умовах. ЇЇ батько та чоловік гарантували та запевнили її, що отримані кошти від продажу спірного будинку підуть на придбання іншого житла в м. Кропивницькому. 31 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який був посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Любарською Людмилою Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 119. Також 16 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу присадибної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Любарською Людмилою Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 1240. При укладенні зазначених договорів вона присутня не була, заяви-згоди не підписувала. В літку 2016 року їй стало відомо, що придбаний будинок по АДРЕСА_2, в якому проживали її батьки, сестра з чоловіком та дітьми, і вона зі своїми дітьми, їй не належить на прав власності. 09.11.2016 року нею було подано заяву до поліції про вчинення відносно неї ОСОБА_8 шахрайських дій.

Посилаючись на те, що внаслідок шахрайських дій вона з дітьми залишилася без власного житла та вимушена його винаймати, просила визнати договори купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та присадибної земельної ділянки недійсними.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири), земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Згідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір від 31.07.2013 року був укладений сторонами з порушеннями чинного законодавства України, без врахування прав неповнолітніх дітей ОСОБА_3 на житло.

Судом встановлено, що з 14 серпня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с.17/.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29.08.2008 року /а.с.13/. Крім того, позивач має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.12/.

В період з 28.08.2008 року по 02.08.2013 рік ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконкому Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 754 від 03.11.2016 року /а.с.14/.

Згідно довідки за № 562-02-25 від 03.11.2016 року виданої Червоновершківською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 зареєстрована АДРЕСА_3 з 30.08.2013 року та до складу її сім'ї входить ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно свідоцтва про право власності від 08.08.2013 року ОСОБА_4 був власником земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 /а.с.173/.

31.07.2013 року ОСОБА_4 як продавець, а ОСОБА_2 як покупець уклали договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 /а.с.9-10/.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2013 року встановлено, що ОСОБА_4 як продавець, а ОСОБА_2 як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1.(а.с.11).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7414138 від 31.07.2013 року підтверджується вчинення вищезазначених правочинів. (а.с.110).

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що для правильного вирішення спору має значення, чи проживали у спірному житлі неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на момент укладення відповідачами спірного договору від 31.07.2013 року.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як вбачається з довідки виконкому Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 754 від 03.11.2016 року /а.с.14/, в період з 28.08.2008 року по 02.08.2013 рік ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1.

Дані про те, що неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в період з 28.08.2008 року по 02.08.2013 рік проживали окремо від матері в справі відсутні.

Таким чином можна стверджувати, що місцем проживання неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в період з 28.08.2008 року по 02.08.2013 рік була адреса - АДРЕСА_1

Аналізуючи встановленні обставини, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що спірні договори від 31 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Любарською Людмилою Анатоліївною, були укладені без врахування житлових прав неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6, оскільки дозволу органу опіки і піклування на його вчинення сторони не отримали.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вона не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: