Справа № 158/2689/16-ц Провадження № 22-ц/773/731/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Категорія: 33 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

прокурора Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на те, що неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду йому було заподіяно моральну шкоду. Зазначав, що 13.01.2000 року він був затриманий працівниками Макіївського УВС України у Донецькій області та ВБОЗ. 15.01.2000 року слідчий порушив відносно нього кримінальне провадження щодо крадіжки із гаражу, крадіжки кольорових металів та замах на розбій. Вироком Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.140 та ч.2 ст.142 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою Верховного Суду України від 29.10.2002 року відхилено подану касаційну скаргу, вирок суду першої інстанції залишено без змін.

06.06.2003 року його було умовно-достроково звільнено від відбування призначеного покарання. Загалом він був позбавлений волі протягом 3 років 4 місяців та 22 днів.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31.10.2013 року за заявою №17416/03 «Тарасов проти України», яке набуло статусу остаточного, одностайно встановлено факт порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.

13.11.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області у справі №234/12052/14-к кримінальну справу за обвинуваченням позивача повернуто для продовження додаткового досудового слідства прокурору м. Краматорськ.

Постановою Краматорської місцевої прокуратури Донецької області від 13.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00002815 від 11.12.2015 року закрито у звязку із відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

Вважає, що за час незаконного позбавлення волі, проведення слідчих дій, катувань йому завдано страждань. У нього погіршилось здоровя, зруйнувались життєві звязки, ускладнились родинні стосунки, втрачена перспектива ділової активності. Він зазнав приниження та відчаю через катування працівниками міліції, 13 років він жив із відчуттям власної безпорадності, незахищеності перед свавіллям державних органів, неможливості виправити ситуацію. Через отримані травми він був змушений тривалий час лікуватись. Неможливість вести звичайний спосіб життя призвели до зниження власної самооцінки, відчуття страху та невпевненості у своїх силах.

Просить стягнути в його користь за рахунок коштів Державного бюджету України завдану йому незаконними діями органів державної влади моральну шкоду в розмірі НОМЕР_1 (один мільярд) грн.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.02.2017 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено прокуратуру Донецької області.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до Краматорської місцевої прокуратури, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державної казначейської служби, за рахунок коштів державного бюджету України в користь ОСОБА_1 649600 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідачі Прокуратура Донецької області, ОСОБА_2 казначейська служба України подали апеляційні скарги на це рішення, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні. Прокуратура Донецької області просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимог до Краматорської місцевої прокуратури і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові, в іншій частині щодо задоволення позову до інших відповідачів просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 324800 грн. ОСОБА_2 казначейська служба просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 13.01.2000 року до 13.12.2016 року (203 місяці), такими незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях.

Такий висновок відповідає обставинам та грунтується на законі.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.01.2000 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками Макіївського УВС України в Донецькій області та ВБОЗ. Затримання тривало до 25.01. 2000 року, пізніше його було переведено в СІЗО.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.140 та ч.2 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання за ч.2 ст.140 та ч.2 ст.142 КК України у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна, згідно ч.2 ст. 17, ч.2 ст. 141 КК України призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст.42 КК України в редакції 1960 року за сукупністю скоєних злочинів остаточно призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна (а.с. 16-45).

Постановою Гірницького місцевого районного суду м. Макіївки Донецької області від 14.03.2002 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_1, які були подані 02.01.2002 року та 07.01.2002 року на вищевказаний вирок суду, визнано такими, що не підлягають розгляду (а.с. 46-47).

Ухвалою Верховного Суду України від 29.10.2002 року в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25 грудня 2001 року щодо нього відмовлено (а.с. 48-50).

06.06.2003 року ОСОБА_1 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання призначеного вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року (а.с. 104-105).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31.03.2013 року «Тарасов проти України», яке набуло статусу остаточного, одностайно встановлено факт порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (а.с. 51-52).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2014 року вирок Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (а.с. 95-102).

На підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2015 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 повернуто для проведення додаткового розслідування прокурору м. Краматорськ.

Постановою Краматорської місцевої прокуратури Донецької області від 19 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002815 від 11 грудня 2015 року, за фактом розбійного нападу на ОСОБА_3 закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с. 56).

Постановою Краматорської місцевої прокуратури Донецької області від 13.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002815 від 11.12.2015 року, за ст.142 ч.2, ст.140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с. 57-59).

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"(далі- Закону).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з моменту затримання 13.01.2000 року і до закриття кримінального провадження 13.12.2016 року, тобто 16 років 11 місяців, а всього 203 місяці.

Так як кримінальне провадження щодо вчинення позивачем злочинів, передбачених ч.2 ст.142, ч.2 ст.140 КК України закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, то відповідно до Закону він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Моральна шкода полягає в моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконного перебування під слідством і судом, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним його звичок і бажань, погіршення здоровя, руйнування життєвих звязків, ділової активності.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1. має право на відшкодування моральної шкоди, яка йому була заподіяна.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення з держави на користь позивача ОСОБА_1 649600грн. судом першої інстанції не враховано норми законодавства, що регулюють ці правовідносини.

Відповідно до частин 2, 3 ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - постанова), у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абзаці 2 п.14 постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно із п.п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який на час розгляду справи судом набрав чинності мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. ОСОБА_4 набирає чинності з 1 січня 2017 року.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Зазначивши в оскаржуваному рішенні про врахування вказаних принципів, суд першої інстанції все ж не врахував їх у повній мірі, завищивши розмір відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Всупереч вказаній нормі, позивачем не надано доказів щодо наявності підстав для стягнення завданої йому моральної шкоди у більшому розмірі, ніж це передбачено Законом.

Оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував вищенаведених норм законодавства України та безпідставно стягнув відшкодування моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у 3200грн., рішення суду у цій частині підлягає зміні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

З урахуванням зазначених положень, фактичних обставин справи, поданих позивачем доказів та наведених доводів у апеляційних скаргах, розмір відшкодування моральної шкоди слід зменшити до 324800грн.

Оскільки незаконне перебування під слідством та судом було допущено посадовими особами органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, тому заподіяна такими діями шкода відшкодовується державою, зокрема вказане стягнення провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, як того вимагають ст.ст.23, 48 Бюджетного кодексу України.

Саме прокурором Краматорської місцевої прокуратури 19 травня 2016 року винесена постанова, якою кримінальне провадження за фактом розбійного нападу на ОСОБА_3 закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, а 13 грудня 2016 року постановлено кримінальне провадження за ст.142 ч. 2, ст.140 ч.2 КК України закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. А тому, Краматорська місцева прокуратура і була відповідачем по даній справі. Суд залучив до участі у справі прокуратуру Донецької області як співвідповідача. Крім того, Краматорською місцевою прокуратурою рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Судом першої інстанції невірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди та помилково в резолютивній частині рішення зазначена ОСОБА_2 казначейська служба, як орган, з якого слід проводити стягнення, то згідно зі ст.309 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду. Підстав для скасування рішення суду немає.

Апеляційним судом було відстрочено відповідачу ОСОБА_2 казначейській службі України сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. До стягнення з відповідача Державної казначейської служби підлягає 606 грн. 32 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до субєктивного тлумачення обставин справи та вимог закону, а тому не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги відповідачів Державної казначейської служби України та прокуратури Донецької області задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року в даній справі в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 324800 (триста двадцять чотири тисячі вісімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави 606(шістсот шість) грн. 32 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді