Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що укладений кредитний договір та укладені до нього додаткові угоди не містять детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом. Крім того, позивач вказав на ряд незаконних та протиправних операцій щодо нарахування та сплати кредиту, відсотків за кредитним договором. Зазначає, що у додатку № 2 до кредитного договору банк надав інформацію про реальну відсоткову ставку на рівні 14,58 %. Проте, згідно проведених розрахунків реальна відсоткова ставка встановлена банком на рівні 16,23 %. Посилалась на те, що, якщо їй було відомо про це на момент укладання договору, то не погодилася б на такі умови, а уклала договір в іншому банку в гривні за такі ж відсотки. Вважає, що банк порушив її права на надання достовірної інформації, як споживачу фінансових послуг про умови кредитування. Наслідком цього є те, що вона як споживач позбавилася реальної можливості зробити свідомий вибір щодо необхідності кредитування у відповідному банку, водночас банк отримав реальну можливість отримати більший дохід, ніж передбачено кредитним договором, поклавши на неї додатковий тягар по оплаті кредиту, конвертації валюти, розмір якої збільшився більше ніж у п'ять разів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсним кредитний договір від 28 серпня 2008 року та застосувати наслідки недійсності такого правочину.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 28 серпня 2008 року між відкритим акціонерним банком «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен банк Аваль»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладеного кредитний договір з відповідними додатками: додаток № 1 - графік погашення кредиту, додаток № 2 - сукупна вартість кредиту, додаток № 3 - перелік комісій (тарифів) банку, інших фінансових зобов'язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту, за умовами якого остання отримала кредит для споживчих цілей у розмірі 100 000 доларів США строком до 02 серпня 2018 року зі сплатою 14,35 % річних.

20 липня 2011 року до кредитного договору укладено додаткову угоду, відповідно до якої реструктуризовано заборгованість по кредиту та зменшено тимчасово розмір щомісячного платежу, змінено графік платежу та сукупну вартість кредиту.

Згідно з п. 15.4 кредитного договору позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними і справедливими.

У разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Йому розтлумачено та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника (п. 15.5 договору).

Згідно з п. 15.7 кредитного договору, позичальник підтверджує, що перед укладенням цього договору він повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування у ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується ознайомленням позичальника з умовами кредитування, які є невід'ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, достовірною та своєчасною.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1 - 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що на момент укладення кредитного договору, до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови договору. Банк виконав належним чином взяті на себе обов'язки, перерахував на рахунок позичальника кредитні кошти. Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графік погашення кредиту, які підписані останньою та містять повну інформацію стосовно умов кредитування.

Разом з тим, невірне нарахування банком суми боргу за кредитним договором, у разі доведення таких обставин належними і допустимими доказами, є підставою для захисту порушеного права позичальника шляхом зменшення вказаних суми, за наявності відповідних правових підстав, а не визнання спірного правочину недійсним.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків місцевого та апеляційного судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська