У Х В А Л А

16 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради про перегляд рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 28 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 16 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 червня 2016 року, позов задоволено частково: визнано незаконним наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення головного бухгалтера Нововолинського ліцею ОСОБА_4; поновлено її на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею з 21 серпня 2015 року; стягнуто з Нововолинського ліцею на користь ОСОБА_4 29 тис. 55 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 серпня 2015 року по 25 березня 2016 року включно, а також 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Нововолинського ліцею в дохід держави 291 грн судового збору за вимогою майнового характеру та 243 грн 60 коп. - за вимогою немайнового характеру, а всього - 534 грн 60 коп. судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року касаційну скаргу Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради відхилено. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 червня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень Нововолинський ліцей-інтернат Волинської обласної ради порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень Нововолинський ліцей-інтернат Волинської обласної ради посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2012 року, 27 лютого та 17 квітня 2013 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновкам якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що звільнено позивачку з роботи з порушенням вимог діючого трудового законодавства, оскільки в супереч вимогам статті 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2017_02_09/pravo1/T041618.html?pravo=1> відповідачем не надано доказів вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов᾿язків. На порушення вимогам статті 149 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_898/ed_2017_01_07/pravo1/KD0001.html?pravo=1> у позивачки не вимагалися письмові пояснення по суті вчинення нею одноразового грубого порушення трудових обов᾿язків.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2012 року, суди дійшли висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України здійснено відповідно до вимог чинного законодавства про працю, з дотриманням відповідної процедури.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справі, судове рішення в якій надане заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2012 року та 17 квітня 2013 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», не є судовим рішенням, на яке слід посилатись на підтвердження підстави для подання заяви, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

При цьому під постановою Верховного Суду України в контексті пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України слід розуміти судове рішення, ухвалене в конкретній справі, і яке містить висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко