Справа № 647/676/17
№ провадження 2/647/343/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача: Стешенка С.В., Дерлі С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства «Комунальник» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 19.07.2011 року між ОСОБА_5 та КП «Комунальник», в особі начальника ОСОБА_7, була досягнута усна домовленість про продаж будівлі електроцеху по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу в письмовій формі не укладався. На виконання умов усної домовленості позивачем було сплачено до каси КП «Комунальник» грошові кошти в сумі 4 300 грн. 06.10.2016 року позивачем було подано позов до Бериславського районного суду Херсонської області про визнання договору купівлю-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю електроцеху, в ході розгляду справи ОСОБА_5 стало відомо, що на час отримання коштів підприємство не було власником приміщення. На неодноразові звернення до відповідача про повернення коштів позивач отримував відмови. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з КП «Комунальник» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 4 300 грн. та судові витрати.

Представники позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити по вищезазначеним обставинам. Заперечували проти розстрочки судового рішення.

Представники відповідача в судовому засіданні не заперечували проти стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 4 300 грн., проте просили розстрочити виконання судового рішення на три місяці та звільнити КП «Комунальник» від сплати судового збору, посилаючись на скрутне фінансове положення підприємства, яке не прибутковим. Представник Стешенко С.В. зазначив про відсутність письмового договору купівлі-продажу приміщення між КП та ОСОБА_5 Вважав, що домовленість про продаж приміщення була між ОСОБА_5 та колишнім директором підприємства ОСОБА_7, як фізичною особою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 489 від 08.10.2010 року, прийнято на баланс сільської ради майно, яке нікому не належить: будівлю електроцеху радгоспу «Бериславський» в АДРЕСА_1 та передано КП «Комунальник» з правом подальшої реалізації (а.с.23).

За квитанцією до прибуткового касового ордера №90 від 19.07.2011 року та корінцем ордеру №104 від 09.08.2011 року, КП «Комунальник» було прийнято від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 4 300 грн. на підставі придбання останнім будівлі електроцеху в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно із рішенням Бериславського районного суду Херсонської області у справі № 647/2028/16-ц від 16.01.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.03.2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до КП «Комунальник», Новорайської сільської ради, ОСОБА_8 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності (а.с.40-41).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

За нормою ст.657 ЦК України (станом на серпень 2011 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зважаючи на відсутність доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу будівлі електроцеху по АДРЕСА_1, тобто на час внесення ОСОБА_5 до каси КП «Комунальник» грошових коштів у розмірі 4 300 грн. між сторонами не існувало ніяких договірних відносин, що не заперечувалося представниками відповідача в ході судового розгляду, суд вважає, що позивач правильно у розумінні ст.1212 ЦК України послався на безпідставність набуття підприємством даних коштів.

За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо заяви представника відповідача Дерлі С.М. про розстрочку виконання судового рішення, суд зазначає наступне:

За змістом ст.217 ЦПК України, постановляючи рішення, суд може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання полягає у допуску стягнення присудженого у відповідних частинах протягом точно визначеного судом строку. Підстави для відстрочки і розстрочки виконання ст. 217 ЦПК не передбачає, але вони визначені ст.373 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Системне тлумачення вищевикладених норм права дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана лише за наявності відповідного мотивованого клопотання зацікавленої сторони та за наявності для цього виключних обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим у строк, встановлений судовим рішенням чи загальними правилами примусового виконання.

Отже, чинне законодавство не обмежує право суду певними обставинами, при наявності яких суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки або розстрочки є підставність цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Разом з тим, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Наведені заявником підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, скрутне фінансове положення підприємства та його неприбутковість, нічим не підтверджені та не є підставою вважати це як винятковим випадком у розумінні суті статті 373 ЦПК України.

При розгляді заяви про розстрочку виконання рішення суд також приймає до уваги, що відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», п. 66).

Із врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що наведені заявником обставини в якості підстави для розстрочки виконання рішення є непереконливими, не підтверджують неможливості чи ускладнення виконання рішення суду і не можуть розцінюватися як виняткові, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної заяви.

Крім того, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати понесених позивачем судових витрат, в зв'язку з чим, в порядку ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215, 217, 373 ЦПК України, ст.ст.11, 657, 1212 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства «Комунальник» на користь ОСОБА_5 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4 300,00 (чотири тисячі триста) гривень, а також судові витрати в розмірі 640, 00 грн.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова