20.06.2017 Єдиний унікальний номер 205/2262/17
Справа №2з/205/49/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м. Дніпро Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Романової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, ?

В С Т А Н О В И В :

10 травня 2017 року заявник звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Леонтовича, буд.17; заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії повязані із відчуженням, переданням в оренду домоволодіння №17 по вул.. Леонтовича у м. Дніпрі; накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії повязані із відчуженням, переданням в оренду тощо, квартири АДРЕСА_2.

Суд, зясувавши обставини справи вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Встановлено, що 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним (а.с.1-4).

Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши подані в обґрунтування заявленого клопотання докази, вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту та заборони вчиняти певні дії, приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується спірного нерухомого майна, проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору ґрунтується виключно на припущеннях заявника, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами.

Таким чином, суд дослідивши матеріали заяви вважає вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 151-153, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Шавула