Справа № 161/5027/17
Провадження № 2/161/2135/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.

Позов мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (3/5) та ОСОБА_2 (2/5). Відповідно до оцінки даної квартири станом на 10.02.2017 року, вартість 2/5 часток, які належать відповідачу, і яка підлягає внесенню нею на депозитний рахунок суду становить 109 417,44 грн. Відповідно до технічного паспорта квартири від 19.07.2016 року вказана квартира розташована на 4 поверсі 5-поверхового будинку, складається із 3 кімнат загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м Згідно будинкової книги, б/н від 19.05.2000 року, за даною адресою зареєстровано місце проживання: 09.10.1992 року - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; 15.12.1999 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; 23.07.2003 року - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, 19.11.2007 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Фактично у даній квартирі з 2002 року проживає позивач із сім'єю, а відповідач у даній квартирі ніколи не проживав, що підтверджується поясненнями сусідів. На підставі викладеного вважає, що 2/5 у праві спільної часткової власності на дану квартиру, які належать відповідачу ОСОБА_2 - є незначними, у порівнянні із 3/5 частками, які їй належать. Крім того, виділення в натурі часток та створення із даної квартири двох окремих квартир із окремими виходами є неможливим. Спільне володіння та користування даною квартирою є неможливим, оскільки сторони в досудовому порядку не змогли врегулювати спір. Крім того, відповідач, будучи співвласником квартири, не здійснює жодних заходів по утриманню даної квартири.

Покликаючись на викладені обставини, позивач просить суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 2/5 частки у АДРЕСА_1; визнати за нею право спільної часткової власності на 2/5 частки вказаної квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрат по справі.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала із підстав зазначених у позовній заяві. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (3/5), з них:

-1/5 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2000 року,

-1/5 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1103, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В.,

-1/5 частка - на підставі договору дарування №140, посвідченого 10.02.2017 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В.,

та ОСОБА_2 (2/5), з них:

-1/5 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2000 року,

-1/5 частки - після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно будинкової книги, б/н від 19.05.2000 року, за даною адресою зареєстровано місце проживання: 09.10.1992 року - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; 15.12.1999 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; 23.07.2003 року - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, 19.11.2007 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до приписів і гарантій статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Аналогічні гарантії непорушності права власності закріплено статтею 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За визначенням частини першої статті 316, статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, для припинення права особи на частку у спільному майні слід встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, постанова ВСУ від 02.06.2014 р. у справі № 6-68цс14).

Судом встановлено, що відповідачеві належить 2/5 частки квартири. На думку суду така частка не є незначною, у справі відсутні докази, що частки співвласників не можуть бути виділена в натурі, що квартира є неподільною, що спільне володіння і користування майном є неможливим та що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Доводи позивача щодо неможливості їх спільного з відповідачем володіння і користування спірною квартирою через неприязні стосунки, позивачем не доведено та не обґрунтовано.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє підтвердження вартості квартири станом на час звернення позивач до суду та попереднього внесення позивачем вартості спірної частки на депозитний рахунок суду, як це прямо вимагається частиною другою статті 356 ЦК України.

За наведених обставин суд вважає, що відсутні передбачені статтею 365 ЦК України підстави для прийняття рішення про припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 365 ЦК України, на підставі ст.ст.. 3, 10, 11, 57, 60, 131, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Кирилюк В.Ф.