Номер провадження: 22-ц/785/960/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі Сідлецькій Ю.С.,

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 29 липня 2016 року
по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про визнання особистою власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, -

ВСТАНОВИЛА:
в липні 2014 року позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( мати та донька) звернулися до Приморського районного суду м. Одеса з позовом до відповідача ОСОБА_3 ( чоловік позивача ОСОБА_1 , батько відповідача ОСОБА_3 ) про визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 03.06.1984 р. до 26.08.2004 р.
Спільне проживання і сімейні стосунки між ним тривали незначний період часу.
З 1984 року по вересень 1986 року, під час зареєстрованого шлюбу, ОСОБА_1 проживала окремо від чоловіка у своєї матері в Тернопільській області у зв`язку з тим, що була вагітна та народила доньку.
З вересня 1986 року по 1987 рік вона проживала у місті Одеса де знімала квартиру, так як була з немовлям, та не могла проживати на території в/ч НОМЕР_1 , де весь час мешкав її чоловік. В кінці 1987 року вона з дитиною переїхала жити та була зареєстрована за місцем служби відповідача, на території в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із чоловіком і дитиною проживала до початку 1992 року.
Наприкінці 1991 року відносини між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погіршилися, сумісне проживання стало неможливим.
Позивач ОСОБА_1 з 1990 року була фізичною особою - підприємцем, мала власний дохід, тому з маленькою дитиною переїхала на орендовану квартиру. На підставі договору купівлі продажу від 09.06.1995 року нею особисто, за свої особисті гроші, була придбана квартира АДРЕСА_1 , де вона разом із дитиною була зареєстрована.
Відповідач коштів для придбання цього нерухомого майна не надавав.
03 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила про визнання особистою власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем ОСОБА_3 .

У суді першої інстанції представники позивачів позов підтримали та просили його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.
Рішенням суду першої інстанції від 29.07.2016 року в позові позивачам відмовлено (а.с.125-126).
В апеляційній скарзі апелянти, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просять рішення місцевого суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на порушення місцевим судом вимог матеріального і процесуального права.
В апеляційному суді представники позивачів доводи апеляційної скарги підтримали.
Представник відповідача вважає рішення законним.
За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 з судів першої інстанції були витребувані цивільні справи, враховуючи, що протягом тривалого часу між колишнім подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розглядалися цивільні спори:
з Приморського районного суду м. Одеса справи за позовом ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення;
з Іллічівського місцевого суду Одеської області справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна;
з Приморського районного суду м. Одеса справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус, про визнання правочину недійсним, визнання права власності усунення перешкод, вселення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, оглянувши у судових засіданнях матеріали цивільних справ, які надішли до суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
По матеріалам встановлено, що сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , колишні подружжя, перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.1984 р., шлюб розірвано за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2004 р., що набрало законної сили 27.09.2004 р. Свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано 22.10. 2004 року (а.с.9).

Позивач ОСОБА_3 сумісна донька.
За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі продажу від 09.06.1995 року ОСОБА_1 ( покупець) придбала квартиру АДРЕСА_1 .
Звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вказане нерухоме майно є її особистою власністю, було придбано за особисті гроші, які вона отримала від своєї підприємницької діяльності, на час придбання квартири, вона та її чоловік ОСОБА_3 разом не проживали, гроші на придбання квартири її чоловік не надавав, оскільки проживали вони роздільно.
Спірна квартира АДРЕСА_1 вже була предметом спору між колишнім подружжям ОСОБА_4 .
На підставі договору купівлі продажу від 09.06.1995 року ОСОБА_1 ( покупець) придбала квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі договору купівлі продажу від 03.10.2005 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( її донька), власником спірного нерухомого майна стала ОСОБА_3 .
Встановлено, що в 2006 році відповідач ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса до відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з позовом, просив:
визнати недійсним договір купівлі продажу від 03.10.2005 року;
поділити майно ( спірну квартиру), що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати за кожним право власності на ? частину цього майна;
зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не перешкоджати йому у користуванні квартирою;
вселити його в спірну квартиру, стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.
Справа за вказаним позовом ОСОБА_3 розглядалася неодноразово судами різних інстанцій.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 21.11.2013 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції від 21.11.2013 року скасовано, ухвалено нове рішення.
Суд визнав недійсним договір купівлі продажу від 03.10.2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо спірної квартири АДРЕСА_1 ;
Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири за вказаною адресою;
Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири за вказаною адресою;
Суд зобов`язав ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні нерухомим майном за вказаною адресою;
Вселив ОСОБА_6 у спірну квартиру.
В решті позовних вимог відмовлено (а.с.16-24).
Вказане рішення набрало чинності, що підтверджується ухвалою від 11.12.2014 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.34-36).
Таким чином на теперішній час є рішення апеляційного суду, яке є чинним, на підставі якого спірна квартира АДРЕСА_1 визнана спільним сумісним майном( власністю) подружжя ОСОБА_4 , кожному на праві власності належить по ? частині вказаного нерухомого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Суд першої інстанції виходив з того, що рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року, яке є чинним, має для суду преюдиціальне значення та за вказаних обставин суд не може встановлювати, що спірне майно: квартира АДРЕСА_1 є окремим майном одного з подружжя, а саме ОСОБА_1 .
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, в апеляційному суді, представник ОСОБА_1 посилалася на те, що протягом тривалого часу між сторонами, колишнім подружжям ОСОБА_4 , розглядалися інші спори щодо іншого спірного майна, є рішення суду, яке є чинними. У вказаних рішеннях є висновки про те, що у період часу, коли була придбана спірна квартира, а саме станом на 09.06.1995 року, сторони, які і перебували у зареєстрованому шлюбі, разом не проживали, проживали окремо один від одного, припинили шлюбні стосунки.
Рішеннями апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 р. та від 08.06.2016 р., на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, питання щодо правового статусу спірної квартири не вирішувалося, рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року було встановлено правовий статус спірної квартири АДРЕСА_1 , це майно є спільним сумісним майном колишнього подружжя.
За доводами сторони позивача ОСОБА_1 на теперішній час ними подана заява про перегляд за нововиявленними обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року.
Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, колегія враховує, що на теперішній час є чинним рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року. З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга позивачів відхиляється, рішення суду першої інстанції від 29 липня 2016 року залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 303, 307 ч1 п1,308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеса від 29 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков