АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про призначення виплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про призначення щомісячної виплати аліментів ОСОБА_3 своїй сестрі ОСОБА_1, або її дочкам, якщо виникне така потреба (необхідність), для догляду, або найму для догляду, починаючи з моменту відмови відповідача від свого синівського обов'язку з 22 січня 2017 року і до смерті батька ОСОБА_4 в розмірі поточної мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що потреба у призначенні аліментів виникла у зв'язку з тим, що у зв'язку з хворобою його дружини ОСОБА_1, виникла необхідність у догляді за її батьком ОСОБА_4, який проживає в їх сім'ї, а відповідач, рідний брат його дружини, відмовився у наданні такої допомоги.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, оскільки постановлена судом у його відсутність та повідомлення про розгляд справи 31.05.2017.

Вказував на те, що йому не зрозуміло з ухвали судді від 04.04.2017 про залишення позовної заяви без руху, які докази необхідні на підтвердження заявлених вимог.

Просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній. Також пояснив, що з позовом про стягнення аліментів він звернувся у зв'язку з тим, що його дружина, на користь якої він просив стягнути аліменти, не бажає подавати позов до брата.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_1 має право на звернення до суду. Разом з цим, за загальними правилами суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 119, 120 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути аліменти на користь своєї дружини, або її дочок, з її рідного брата.

Ухвалою судді від 04.04.2017, у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам, передбаченим ст. 119 ЦПК України, постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи заяву без руху, суд виходив з того, що в позовній заяві не наведено обґрунтування позовних вимог з посиланням на докази, які підтверджують кожну обставину; формулювання позовної вимоги не відповідає положенням ст. 16 ЦК України та ст. 202 СК України.

Оскільки в ухвалі суду про залишення без руху суд посилався на положення ст. 202 СК України, то в позовній заяві позивач зобов'язаний був зазначити докази, що підтверджують: наявність батьківських правовідносин між сторонами; непрацездатність батьків; потреба батьків у допомозі; рівень забезпеченості батьків, які претендують на отримання аліментів, і їх дітей; наявність у батьків або дітей майна, що приносить постійний дохід; потреба батьків у сторонній допомозі; відсутність згоди між дітьми і батьками про сплату аліментів; працездатність дітей; наявність у сторін інших осіб, яким згідно із законом вони зобов'язані надавати утримання; факти ухилення від виконання своїх обов'язків.

Такими доказами є: свідоцтва про народження батьків та дітей; пенсійне посвідчення; висновок ЛТЕК; свідоцтво про шлюб; довідки про матеріальний стан батьків та дітей; докази, які засвідчують факт ухилення від виконання свого обов'язку.

Крім того, у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду в інтересах своєї дружини, йому необхідно було надати докази на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ОСОБА_1

Вимоги суду, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, відповідають положенням ст. 119 ЦПК України, оскільки згідно п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Ухвалу судді від 04.04.2017 ОСОБА_1 отримав 15.05.2017, однак вказані в ухвалі недоліки в зазначений строк не усунув.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, а також оплатить судовий збір, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом норм процесуального права, вирішення питання про повернення позовної заяви у його відсутність, без повідомлення про розгляд справи, оскільки вирішення питання щодо відкриття провадження у справі вирішується судом одноособово без виклику сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що питання про залишення позовної заяви без руху вирішено судом з дотриманням норм процесуального права, з огляду на процесуальні обмеження щодо допуску справ до суду, передбачені ст. 119 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо викладу позовної заяви відповідно до вимог, передбачених п. 6, ч. 2 ст. 119 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/7086/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10772/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.