Справа № 382/2310/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1039/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 06.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту, що має юридичне значення, скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що вона є біологічною донькою ОСОБА_7, незважаючи, що в документах в якості її батька зазначений ОСОБА_6. 04 листопада 2012 року ОСОБА_7 помер.

03 травня 2012 року ОСОБА_7 залишив заповіт, яким усе належне йому майно заповів ОСОБА_3 17 травня 2012 року він склав заповіт, яким заповів належні йому земельні ділянки площею 6,44 га та 3,0900 га, що розташовані на території Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_4

У визначений законом строк ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В той же час, незважаючи на те, що на час смерті спадкодавця вона була неповнолітньою, відтак має право на обовязкову частку у спадщині, після смерті батька нею нічого успадковано не було, хоча за життя померлий визнавав її своєю донькою, надавав їй допомогу.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд на підставі ст. 53 КпШС України встановити факт родинних відносин між нею і померлим ОСОБА_7, визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, частково скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_7

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги доводи її позовної заяви та покази свідків. Вважає, що рішення суду є незаконним, тому воно підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Положеннями ст. 53 КпШС України, яка діяла на час народження позивача (18.04.1995 р.), було визначено 2 шляхи встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі або ж шляхом подачі спільної заяви батьком та матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану, або в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При цьому судовий порядок такого встановлення походження дитини був передбачений виключно у разі відсутності вищезгаданої спільної заяви батька та матері. Оспорювання достовірності такої заяви також чинне законодавство не передбачало.

Порядок встановлення факту батьківства на час звернення позивача до суду з даним позовом регламентовано положеннями ст. 130 СК України, відповідно до якої у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. При цьому встановлення факту батьківства судом можливе лише у разі, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за відсутності спільної заяви батька і матері за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини за її вказівкою).

Як було встановлено в ході розгляду справи, запис про батька позивача в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян було здійснено на підставі спільної заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_6. За таких умов підстави та можливість для встановлення за позовом позивача факту батьківства іншої особи ні законодавство, що діяло на час її народженні, ні чинний на даний час закон не передбачають, що й було констатовано судом першої інстанції.

Оскільки відсутні підстави для задоволення вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачем і померлим ОСОБА_7, не підлягають до задоволення й інші, похідні від зазначеної позовні вимоги. За таких умов суд першої інстанції й прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його обґрунтованим та законним. При цьому наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта жодним чином не спростовують відповідності висновків суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_9