Справа № 303/4368/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про захист права власності шляхом звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року,

встановила:

ПАТ «Дельта Банк» 15.07.2016 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи таким. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03.02.2014 у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.05.2007 № 0 у розмірі 41188,54 дол. США, що є еквівалентом 329219,99 грн, звернено стягнення на квартиру № 61 у будинку № 22 «б» по вул. Л. Толстого в м. Мукачеві шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки, укладеного 24.05.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 На підставі цього рішення суду державним реєстратором 11.05.2016 зареєстровано право власності ПАТ «Дельта Банк» на указану квартиру.

З інформаційної довідки від 17.05.2016 щодо реєстрації майнових прав і обтяжень стосовно указаної квартири позивачу стало відомо, що Мукачівським МВ ДВС постановою від 11.06.2009 накладено арешт на квартиру та оголошено заборону її відчуження. Цим підтверджується, що ОСОБА_3 будучи іпотекодавцем не виконала свого обовязку щодо вжиття всіх необхідних заходів для належного збереження предмета іпотеки від вимог інших осіб.

Між тим, відповідно до Законів України «Про іпотеку» (ст.ст. 1, 3, 33 та ін.), «Про виконавче провадження» (ст.ст. 54, 60 та ін.), інших норм законодавства, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки та має пріоритет перед іншими обтяжувачами, права яких на іпотечне майно не зареєстровані або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, а тому управі предявити вимогу про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту.

Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України та інші законодавчі норми щодо захисту права власності, позивач просив зняти арешт з майна банку обєкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Л. Толстого, будинок № 22 «б»АДРЕСА_1, накладений 11.06.2009 Мукачівським МВ ДВС згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони відчуження майна боржника, серія та номер АЕ № 11-377 від 11.06.2009 (номер запису про обтяження: 14531564 та 8794266 від 11.06.2009). Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.09.2016 у позові відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що незалежно від того, в інтересах якої особи було накладено арешт на майно, яке було предметом іпотеки і на яке в подальшому було звернено стягнення та визнано право власності за іпотекодержателем, вимога власника (колишнього іпотекодержателя) щодо захисту права власності та звільнення цього майна з-під арешту є законною, обґрунтованою та підлягає до задоволення. Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Після змін складу суду у звязку з виходом суддів у відставку ухвалою апеляційного суду від 10.01.2017 справу було призначено до судового розгляду новим складом суду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для його задоволення, оскільки відповідачем за предявленою вимогою окрім боржника повинна бути також особа, в інтересах якої був накладений арешт на спірне майно, тож позов був предявлений не до всіх належних відповідачів. Рішення суду правильне по суті, узгоджується з вимогами закону та відповідає обставинам справи.

Встановлено, що 03.02.2014 Мукачівський міськрайонний суд задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності, у рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.05.2007 № 0 у розмірі 41188,54 дол. США, що є еквівалентом 329219,99 грн, звернув стягнення на квартиру № 61 у будинку № 22 «б» по вул. Л. Толстого в м. Мукачеві шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки, укладеного 24.05.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 (а.с. 4-5). На підставі цього рішення суду 11.05.2016 зареєстровано право власності ПАТ «Дельта Банк» на указану квартиру (а.с. 6).

З наданої позивачем суду першої інстанції Інформаційної довідки від 17.05.2016 № 59220097 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна випливає, що постановою Мукачівського МВ ДВС від 11.06.2009 АЕ № 11-377 встановлено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна квартири № 61 у будинку № 22 «б» по вул. Л. Толстого в м. Мукачеві, власником майна значиться ОСОБА_5, особа, в інтересах якої встановлено обтяження, не зазначена, обтяження зареєстровано 11.06.2009, реєстраційний номер обтяження 8794266, відомості про державну реєстрацію обтяження 17.05.2016 перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження в цьому реєстрі 14531564 (а.с. 6-8). Аналогічна інформація зафіксована і станом на час апеляційного розгляду справи у Інформаційних довідках від 21.03.2017 № 82964774, № 82965543 і № 82966245 із відповідних державних реєстрів.

Листом від 05.05.2017 Мукачівський МВ ДВС повідомив апеляційний суд, що постанова від 11.06.2009 АЕ № 11-377 про арешт нерухомого майна була винесена держвиконавцем у межах виконавчого провадження № 12493977 із виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 14.04.2008 про забезпечення позову ПАТ «ВТБ Банк» у справі № 2-1090, згідно із якою накладено арешт на майно, що належить відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_3 Виконавче провадження закінчено 30.06.2009 виконанням ухвали суду, це провадження знищено за спливом терміну зберігання. Таким чином, боржником у виконавчому провадженні та власником майна, щодо якого позивачем ставиться питання про звільнення з-під арешту, значився ОСОБА_5, а особою, в інтересах якої встановлено обтяження (стягувачем) є ПАТ «ВТБ Банк».

Відповідно до норм закону в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів, судове рішення, що набрало законної сили, є обовязковим, його примусове виконання покладено на державну виконавчу службу (ст. 124 ч. 5 Конституції України, ст. 14 ч. 1, ст. 368 ЦПК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV)). Виконавчий документ видається в інтересах стягувача, на його користь провадиться стягнення з боржника, для забезпечення стягнення держвиконавцем може бути накладено арешт на майно боржника (ст. 368 ЦПК України, ст.ст. 8, 52, 57 Закону № 606-XIV).

У випадку, якщо накладено арешт, описано майно, яке не належить боржнику, або в інтересах стягувача (стягувачів), який не є заставодержателем (іпотекодержателем) цього майна, власник, заставодержатель не позбавлені можливості захищати свої законні права та інтереси, для врегулювання відповідних спорів законом установлено інститути визнання права на арештоване майно, виключення його з опису, звільнення з-під арешту (ст. 54 ч. 4, ст. 60 Закону № 606-XIV, що узгоджується з положеннями ст. 16 ч. 2 п.п. 1, 3, 4, абз. 2, ст.ст. 391, 392, 396, § 6 Глави 49 ЦК України, нормами Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до суті даних правовідносин, відповідачами за позовом власника майна, стягувача-заставодержателя про звільнення майна з-під арешту, виключення його з опису, є боржник у виконавчому провадженні, оскільки є законне право та/або законний інтерес позивача щодо арештованого майна у звязку із задоволенням за його рахунок майнових вимог, а за відповідних обставин і спір позивача з боржником, іншими особами щодо прав на арештоване майно, а також інший стягувач (стягувачі) (за наявності таких), в інтересах якого арештовано, описано майно боржника. У випадку недостатності майна боржника для задоволення вимог всіх стягувачів йдеться, зокрема, про спір між стягувачами щодо прав на одержання задоволення вимог за рахунок одного й того ж майна боржника, про відповідний пріоритет. У разі, якщо право власності на майно зареєстроване за позивачем, може йтися про усунення перешкод у здійсненні права власності в порядку, передбаченому ст. 391 ЦК України, в такому разі відповідачем (відповідачами) є особа, в інтересах якої встановлювалося відповідне обтяження щодо нерухомого майна, особа, яка вчиняє відповідні перешкоди, тощо.

Розгляд цивільної справи по суті належить до компетенції суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 15, 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 118, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України).

Сторона на власний розсуд розпоряджається цивільними і процесуальними правами та здійснює право на захист, рішення судом про задоволення позову може бути прийняте лише за умови його обґрунтованості та доведеності (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України). Позивач, діючи вільно, на свій розсуд, предявив позов лише до ОСОБА_3, тоді як просив зняти арешт, що був накладений в інтересах стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на майно, власником якого значився ОСОБА_5 Ані стягувач ПАТ «ВТБ Банк», ані ОСОБА_5, інтересів яких стосується спір, не брали участі в справі.

Відтак, позов не був предявлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обовязки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що повязуються з обтяженням нерухомого майна та відповідними правами щодо нього, з вирішенням питань майнового пріоритету стягувачів і т.ін., мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належні відповідачі передусім стягувач, який має законні майнові права та/або інтереси щодо майна, а також особа (власник), щодо майна якої встановлювалося обтяження.

Позивач наведеного не врахував, хоча надані ним же суду матеріали вказували на необхідність відповідних дій, а власне зміст позовної заяви свідчить про розуміння позивачем суті та характеру спірних правовідносин. Без участі в справі щонайменше стягувача ПАТ «ВТБ Банк», в інтересах якого було прийнято держвиконавцем відповідне рішення, суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору як щодо його прав, так і щодо прав позивача та іншого відповідача по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Такі обставини, відсутність у справі усіх належних відповідачів виключали можливість задоволення позову, на стадії апеляційного провадження ці обставини не можуть бути змінені. Інші обставини (питання обґрунтованості, доведеності позову по суті і т.ін.) наразі значення не мають. Суд першої інстанції правильно вказав у рішенні на відсутність усіх належних відповідачів у справі, хоча на час судового розгляду і не встановив стягувача, в інтересах якого був накладений арешт на спірне майно, втім ця неповнота не призвела до неправильного вирішення справи та була усунена на стадії апеляційного розгляду справи. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію, яка правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростовує, слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді