Провадження № 2/760/1603/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Кушнір С.І.

за участю секретаря- Гаєвської С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 100000 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 29.10.1984 р. по 26.04.1986 р.

У 1984 році, при виконанні службового обов'язку в ДРА, де велися бойові дії позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, обох ніг, контузія головного мозку, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що пітверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, № 848/Ж від 13.05.2015 року, виданим Київським міським клінічним бюро СМЕ, що в подальшому призвело до розвитку «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркулярної енцефалопатії II ст. прогресуючого перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими судинними кризами змішаного характеру, емоційно-вольовою нестійкістю.

Після перенесеної контузії головного мозку розвинулися постійні давлючі болі в області серця з віддачею в ліве плече, руку, які носять короткотривалий характер та які самі проходять. В 2013 році почали виникати сильні болі в серці, діагноз - боковий інфаркт міокарда.

Не дивлячись на постійний прийом медпрепаратів, стан здоров»я позивача погіршується, він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, порушена його душевна рівновага, отримуваної ним пенсії ледве вистачає на лікування, швидко втомлюється, позбавлений можливості працювати за професією та утримувати сім»ю, постійно знаходиться в пригніченому стані. Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач в судове засідання не з'явився надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не зазначено, в чому полягає вина МО України в завданні йому моральних страждань, які дії МО України привели до моральних страждань позивача, як і не надано доказів завдання цієї вини, а також з яких міркувань ним було визначено розмір моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 29.10.1984 р. по 26.04.1986 р.

Згідно з довідкою Акту МСЕК серії АВ № 0280925 від 13.07. 2015 року йому встановлена 3 група інвалідності на строк до 13.07.2017 року внаслідок травми та захворювання, пов»язаного з виконанням обов»язків військової служби.

Відповідно до Висновку Київського міського клінічного бюро СМЕ №848/Ж від 13.05.2015 року щодо ОСОБА_1 описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитись внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1984.

Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини і на правовідносини, пов»язані з проходженням військової служби, не поширюється, оскільки регулюються спеціальним законом, а саме: Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Норми ст. 17 даного Закону встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист прав осіб, визначених ним, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та п.З постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров'я; протиправної поведінки щодо членів сім'ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку та вини заподіювана.

При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Збройні Сили України утворені на підстав Закону № 1934-ХІІ від 06 грудня 1991 року.

Встановлено, що військову службу в Збройних Силах України позивач не проходив, військовослужбовцем Збройних Сил України не був.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З точки зору ч.1 ст.58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача, позивач суду не надав.

Посилання в обгрунтування позову, які містяться в його змісті на норми Конституції України, обов»язки держави, з його точки зору, відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду, з огляду на викладене вище правове обгрунтування не можуть бути прийняті до уваги, у зв'язку з чим в позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15, 16, ч.1 ст.20, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11, 57-60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скірги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя С.І.Кушнір