Справа № 464/3790/16 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/898/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретар Іванова О.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 04 березня 2015 року в сумі 102 246,85 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 2 613 429,49 грн.(два мільйони шістсот тринадцять тисяч чотириста двадцять дев'ять гривень 49 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 6890(шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи. Зазначає, що ухваллючи рішення , суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію ВСУ від 18.09.2013 року №6-63цс13, де зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, та залежно від встановлених результатів робити правові висновки. В даному випадку суд не дослідив реальну природу правовідносин між сторонами, не з'ясувавши навіть чіткої позиції позивача щодо обставин заявлених відповідачем та його представником. Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про долучення доказів, які підтверджували письмове зобов'язання ОСОБА_4 про передачу коштів ОСОБА_5, невідповідність зовнішнього прояву волі (розписки) внутрішньому волевиявленню сторін , яке згідно тих же розписок та письмової вимоги було спрямоване на отримання позивачем земельної ділянки та оплату відповідного процесу. Стверджує, що підставою для скасування рішення також є те, що в момент укладення так званого договору позики відповідач був одружений, і згоди на укладення договору його дружина не надавала. Звертає увагу, що документи на які посилається суд як доказ передачі коштів є підробленими, адже такі він не підписував на що вказує не харектерний для нього почерк, однак судом безпідставно відхилено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з тих підстав, що таке було заявлено після початку розгляду справи по суті. Стверджує, що під час розгляду справи, суд допустив грубе порушення вимог процесуального права, яке полягало в тому, що після залученння до справи третьої особи одразу перейшов до оголошення змісту позовної заяви. Крім цього, суд безпідставно відмовив за задоволенні клопотань про залучення дружини відповідача ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи та про закриття провадження у справі. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, оскільки з розписок та пояснеь сторін було встановлено, що в даному випадку не виникло цивільних відносин, так як позивач вчинив дії передбачені ч.1 ст.369-2 КК України, а саме надання неправомірної вигоди особі, яка пропонує чи обіцяє за таку вигоду або за надання такої вигоди третій особі вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи. Позивач по справі ОСОБА_4 забезпечив в суд явку свого представника ОСОБА_7

Відповідач по справі ОСОБА_3 двічі в судове засідання не з»явився. Його представник ОСОБА_8 завчасно 09.06.2017 року надав через канцелярію суду клопотання про неможливість прибути в судове засідання 14.06.2017 року, однак підтверджень щодо поважності причини до заяви не додано. Окрім цього, відповідач ОСОБА_3 надав довіреність на представлення його інтересів у суді не тільки ОСОБА_8, але ще іншому представнику ОСОБА_9 (а.с.106), який також не прибув у судове засідання.

Відповідно до статті 305 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухвши суддю-доповідача, пояснення представника позивача сабадош О.І., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 березня 2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 75 000 доларів США, які зобов»язався повернути останньому до 04 серпня 2015 року ( а.с.6).

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли зобов»язальні відносини згідно договору позики.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.2 статі 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18.09.2013 року , яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК є обов»язковою для всіх судів зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Виходячи із встановлених та перевірених судом доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що укладений між сторонами договір позики є реальним внаслідок його реального характеру укладення та передачі грошей та не викликає будь-яких сумнівів.

Частиною 1 статті 1049 ЦК визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов»язання по поверненню грошових коштів не виконав як цього вимагає стаття 526 ЦК , внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті боргу, а також відповідно до статі 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником позивача надано суду розрахунок боргу із яким суд першої інстанції погодився. На спростування зазначених сум відповідач не надав свого розрахунку, відтак колегія суддів не вбачає підстав не погодитись, оскільки зазначені суми є реальними.

Щодо доводів відповідача у апеляційній скарзі щодо невідповідності зовнішнього прояву волі (розписки) внутрішньому волевиявленню сторін, яке згідно тих же розписок та письмової вимоги було спрямоване на отримання позивачем земельної ділянки та оплату за це не спростовано належними та допутимими доказами стороною відповідача.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які спрямовані по своєму змісту на виявлення судом іншої природи правовідносин не підтверджено іншими доказами та не спростовано наданої розписки на отримання коштів та зобов»язання їх повернути відповідачем по справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріалього і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п .1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: С.М.Бойко

ОСОБА_10