Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/472/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2017 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря Біди В.Д., позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2; представника Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

24 березня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано. У шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5, яка проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2003 року не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. ОСОБА_6 навіть не знає як виглядає її батько, у зв'язку з тим, що в останнє бачилася з ним, коли їй було два роки. Також у позовній заяві позивач зазначає, що після розлучення з відповідачем вона уклала шлюб з чоловіком, який має намір усиновити ОСОБА_6, при цьому рідний батько дитини - відповідач ОСОБА_4 проти зазначеного не заперечує.

У зв'язку із вказаними обставинами позивач ОСОБА_1 просить позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у заяві від 16.03.2017, поданої позивачем ОСОБА_1 до суду одночасно з позовною заявою, позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. Крім цього, 29.05.2017 відповідач ОСОБА_4 подав на адресу суду клопотання, в якому також повідомив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Просив проводити судове засідання за його відсутності.

Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За результатами розгляду заяви Орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_4 доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до його дитини - дочки ОСОБА_7.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та її представника, представника Органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 лютого 2005 року (а. с. 7).

У шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7.

ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7 (а. с. 9).

Згідно з довідкою від 23.05.2017 Головного лікаря Комунального закладу Миколаївської міської ради "Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2" ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_1. За цей час ОСОБА_7 спостерігалася дільничним лікарем ОСОБА_8 Під час захворювання, до лікаря з дитиною зверталася тільки мати ОСОБА_1 (а. с. 30).

Відповідно до довідки Миколаївської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 45, ОСОБА_7 навчається у 8 - А класі Миколаївської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 45. За час навчання в школі, батько ОСОБА_4 у школі жодного разу на класних зборах та шкільних заходах не з'являвся (а.с. 20).

З висновку від 11.05.2017 № 89 Миколаївської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 45 за результатами проведеної співбесіди та психологічного обстеження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 учениці 8 - А класу вбачається, що дитина займає в класі високий соціальний статус. Не конфліктна, товариська. Під час знаходження у школі активна, відповідальна. Легко знаходить спільну мову з однокласниками, має багато друзів. Під час співбесіди йшла на контакт, була спокійною, урівноваженою. Зі слів дівчинки біологічного батька не пам'ятає, у з'язку з тим, що батько на контакт із нею не виходить і вона з ним не спілкується. Ставлення до матері позитивне, мама знаходиться в постійному контакті з ОСОБА_7. Мама разом із вітчимом задовольняють всі її потреби, також дитина зазначила, що вважає, та називає своїм батьком вітчима (а. с. 21).

Згідно з висновком від 29.05.2017 № 190/23-02/19/17 Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4, по відношенню до дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7 та не виконує батьківський обов'язок по відношенню до неї, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дитину не відвідує, маючи можливість проводити час з дочкою не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.732715653.1 від 24.03.2017.

Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, ч. 4 ст. 174, ст. ст. 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Улянівка Миколаївського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. О. Шаронова

31.05.2017