Справа № 378/62/16-ц Головуючий у І інстанції Марущак Н. М.
Провадження № 22-ц/780/1709/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 20.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської від 19 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ставищенського районного суду Київської від 19 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі по 5 162 982,03 грн. з кожного.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за договором поруки.

Що ж до поруки ОСОБА_3, то суд вважає її припиненою з підстав збільшення кредитором обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Відтак, на переконання місцевого суду, відсутні підстави щодо стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору від 10 квітня 2012 року №1204-03, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду в частині відмови позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в зазначеній частині.

Посилалось, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 10 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалкон Естейт», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль», укладено кредитний договір №1204-03 про надання кредиту в розмірі 640 000 грн. до 09 квітня 2013 року ( а.с. 10-15 т. 1 ).

26 квітня, 18 травня, 08, 15, 27 червня, 09 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалкон Естейт» , правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль», укладено додаткові угоди до кредитного договору №1204-03 від 10 квітня 11 вересня 2012 року, відповідно до яких внесено зміни до пункту 1.2. кредитного договору та збільшено розмір кредиту до 1 600 000 грн., 2 800 000 грн., 3 120 000 грн., 3 520 000 грн., 3 920 000 грн., 4 160 000 грн., 4 796 000 грн., відповідно, та пункт 2.1. доповнено предметом застави ( а.с. 16, 17, 18, 19, 20-21, 22-23, 26-27 т. 1 ).

Окрім цього, 03 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалкон Естейт», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль», укладено додаткову угоду №8 до кредитного договору №1204-03 від 10 квітня 2012 року, відповідно до якої внесено зміни до пункту 1.2. кредитного договору та збільшено розмір кредиту до 4 460 000 грн., та пункт 2.1. доповнено предметом застави, п. 1.4. викладено в новій редакції щодо процентної ставки, яка збільшена і становить за користування кредитом 23 % річних ( а.с. 24-25 т. 1 ).

10 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалкон Естейт», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль», укладено додаткову угоду №14 до кредитного договору №1204-03 від 10 квітня 2012 року, відповідно до якої внесено зміни до пункту 1.3. кредитного договору та змінено термін користування кредитом - до 09 квітня 2014 року, а пункт 2.1. - доповнено предметом застави ( а.с. 28-29 т. 1 ).

Цього ж дня, між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки ( а.с. 31 т. 1 ).

Відповідно до п. 1 правочину, ОСОБА_3 зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалкон Естейт», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль», що випливають з договору про надання кредитної лінії №1204-03 від 10 квітня 2012 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до якого кредитор відкриває боржнику кредит у розмірі 4 796 000 грн. на строк з 10 квітня 2012 року по 09 квітня 2014 року під 23 відсотки ( там же ).

08 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асаль» укладено додаткову угоду №26 до кредитного договору №1204-03 від 10 квітня 2012 року, відповідно до якої внесено зміни до пункту 1.3. кредитного договору та змінено термін користування кредитом до 10 вересня 2014 року ( а.с. 30 т. 1 ).

Однак, продовження цього строку із ОСОБА_3 не було погоджено, унаслідок чого кредитором був збільшений обсяг відповідальності зазначеного поручителя.

Як правильно зазначив місцевий суд, порука відповідача у відповідності до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України є припиненою, а тому - відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3.

Зазначений висновок суду першої інстанції повністю грунтується на правовій позиції Верховного суду України, викладеній у справі № 6-1161цс15, де зазначено наступне.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Унесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Підтвердженням цього є також правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12, де, серед іншого, зазначено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Узгоджується він і з положеннями п. 22 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку про безпідставність та незаконність заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 і, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 559 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення по справі.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про незаконність та необґрунтованість рішення у цій частині, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 204, 559 ЦК України, ст. 11 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, оскільки повністю спростовуються названими доказами по справі.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що у договорі поруки від 10 квітня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_3 в п. 1 поручитель погодився забезпечувати порукою можливі зміни зобов'язання на майбутнє та цей пункт договору не визнано недійсним і поручитель не звертався з таким позовом, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення справи не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 і не є підставою, у данному разі, для задоволення апеляційних вимог.

Зазначені обставини повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема, договором поруки від 10 квітня 2013 року, згідно якого поручитель погодився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку відповідно до кредитного договору №1204-03 від 10 квітня 2012 року зі всіма змінами та доповненнями до нього станом на 10 квітня 2013 року, тоді як, зміна умови договору відбулася 08 липня 2014 року ( а.с. 30, 31 т. 1 .

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в зазначеній частині, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено в частині рішення щодо ОСОБА_3.

Підстав для перевірки законності та обгрунтованості рішення місцевого суду відносно ОСОБА_2 апеляційний суд не вбачає у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України, оскільки зазначений відповідач умови договору поруки від 30 вересня 2013 року ( а.с. 32-34 т. 1 ) виконав повністю і апелянт щодо нього не заявляв своїх вимог у суді другої інстанції.

Апеляційний суд, окрім іншого, вважає за необхідне відзначити, що рішенням Господарського суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАЛЬ» на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором №1204-03 від 10 квітня 2012 року у розмірі 3 143 779,29 грн., а 29 грудня 2015 року - видано наказ ( а.с. 68-70, 108 т. 2 ).

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо невиконання зазначеного судового рішення матеріали справи не містять і таких не надав суду другої інстанції апелянт.

Наявний у справі перелік документів … ( а.с. 110-112 т. 2 ) апеляційний суд відносить до числа документів невідомого походження, оскільки він не містить відповідних реквізитів і його неможливо звірити із оригіналом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» відхилити. Рішення Ставищенського районного суду Київської від 19 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Асаль» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба