Справа № 148/2537/16-ц Провадження № 22-ц/772/1469/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з січня 1986 року по 09.09.2016 року вона з ОСОБА_4 проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В позові зазначено, що 09.09.2016 року ОСОБА_4 помер і після його смерті залишилося спадкове майно, однак вона не може реалізувати свої спадкові права у звязку з відсутністю документів, що підтверджують наявність родинних відносин між нею і спадкодавцем. Позивач вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом та має право на спадкування, оскільки проживала з спадкодавцем понад пять років, а тому просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_4, померлим 09.09.2016 року, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з січня 1986 року по 09.09.2016 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представники апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено наявність обставин, на які посилається і не надано достатніх доказів, на основі яких можливо було б встановити факт її спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_4.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ №350567 від 09.09.2016 року, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькі області та лікарського свідоцтва про смерть №357 від 09.09.2016 року, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», 09.09.2016 року помер ОСОБА_4.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу і на підтвердження даної вимоги, позивачем зроблено посилання на покази свідків, видану житлово-експлуатаційною конторою довідку та фотокартки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно довідки №2872 від 21.10.2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12» на підставі акта опитування сусідів, ОСОБА_2 проживала та постійно вела спільне господарство з чоловіком ОСОБА_4 до дня його смерті.

Із відповіді Відділу адресно-довідкової роботи Державної міграційної служби України у Вінницькій області №04/3016 від 22.02.2017 року та Департаменту адміністративних послу Вінницької міської ради №04-00-011-9851 від 07.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 з 26.07.1994 року зареєстрована за адресою: вул. ОСОБА_6 (Стахурського), 54/76 в м. Вінниця, а ОСОБА_4 з 14.09.1993 року зареєстрований за адресою: вул. ОСОБА_6 (Стахурського), 54/143 в м. Вінниця та 12.09.2016 року знятий з реєстрації у звязку зі смертю.

Згідно відповіді №83 від 21.02.2017 року, наданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №12», в квартирі за адресою: вул. ОСОБА_6 (Стахурського), 54/143 в м. Вінниця у період з 14.09.1993 року по 27.10.2006 року зареєстрована одна особа, з 27.10.2006 року по 12.09.2016 року зареєстровано дві особи, а з 12.09.2016 року одна особа.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2007 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про суперечливість наданих свідками показів щодо спільного проживання позивача та ОСОБА_4, що надана комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №12» довідка базується виключно на акті опитування сусідів (невідомих суду осіб) і місце проживання позивача та ОСОБА_4 зареєстроване за різними адресами, тобто на даних доказах неможливо встановити характер відносин між ними та визначити строк їх спільного проживання.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням заявлених вимог прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на довідку №2872 від 21.10.2016 року, видану Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №12», згідно якої ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4 та вели спільне господарства до дня його смерті, то даній довідці надано оцінку судом першої інстанції і вона не може бути прийнята до уваги, оскільки складена лише на підставі акту опитування сусідів, при цьому сам акт до вказаної довідки не додано.

Також, не заслуговують на увагу посилання на неналежну оцінку пояснень свідків, оскільки судом вказані докази були оцінені відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, при цьому слід звернути увагу на те, що заявляючи вимогу про встановлення факту спільного проживання за період понад 30 років, позивач на підтвердження даної вимоги фактично посилається лише на пояснення свідків і не надає будь-яких інших допустимих доказів спільного проживання, які беззаперечно могли виникнути за вказаний період.

Щодо наданих фотокарток, то останні свідчать лише про спілкування ОСОБА_4 з членами сімї позивача у відповідний період, однак не можуть бути беззаперечним доказомфакту родинних відносин між фізичними особами.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що із змісту позовної заяви фактично вбачається наявність спору про право і справа була розглянута в позовному провадженні, однак позивачем відповідної вимоги щодо спадкового майна у вказаній справі не заявлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: