АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/4079/15-ц Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Номер провадження: №22-ц/791/1402/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської областівід 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на ? частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 1993 року по 2013 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, за час яких вони набули у спільну сумісну власність житловий будинок №4 по вул. Радянській в с. Правдине Білозерського району Херсонської області, право власності на який зареєстровано за відповідачем. У звязку із припиненням фактичних шлюбних відносин та виникненням спору щодо поділу спільного сумісного майна, просила суд визнати факт проживання її з відповідачем однією сімєю, провести поділ спільного сумісного майна та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Радянській в с. Правдине Білозерського району Херсонської області.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину домоволодіння, розташованого по вулиці Вишневій (Радянській), 4 в с. Правдине Білозерського району Херсонської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначенихст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із доведеності факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах в період з 1993 року по 2013 рік, внаслідок яких вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та збудували спірний житловий будинок, який відповідно до норм ст.74 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується, оскільки вони не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та досліджених судом доказах.

Відповідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факт ів, що мають юридичне значення, до яких зокрема належить факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

З позовних вимог вбачається, що позивач звернулась до суду з вимогою про встановлення факту проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1993 року по 2013 рік з метою поділу житлового будинку №4 по вул. Радянській в с. Правдине Білозерського району Херсонської області, як такого, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Нормами КпШС України, які діяли на час виникнення правовідносин з приводу спірного майна, не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а вказані правовідносини регулювалися нормами Закону України «Про власність».

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1999 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу в період з 1993 року по 2013 рік, за період спільного проживання у них народились діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

З витягу з погосподарських книг, наданого Правдинськоюсільською радою 26.08.2015 року за № 381,380, з урахуванням відомостей, наданих у листі Правдинської сільської ради від 07.10.2015 року за № 02-24/1, ОСОБА_3 в період з 1991 по 1995 рік проживала з ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_4 за адресою: с. Правдине по вул. Радянській, 5 на квартирі у ОСОБА_6; в період часу з 1996 року по 2013 рік, також з донькою ОСОБА_6, за адресою : с. Правдине по вул. Радянській, 4.

Вказаний факт не оспорюється і сторонами.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу підтверджений належними та допустимими доказами, при цьому не звернув уваги на те, що нормами ст.256 ЦПК України встановленню підлягають лише факти які мають юридичне значення.

Отже, приймаючи до уваги мету звернення позивача з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю з відповідачем, а також беручи до уваги відсутність норм права, які б регулювали правовідносини щодо спільного майна чоловіка та жінки які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення факту проживання сторонами однією сімєю за період до 01 січня 2004 року хибними, оскільки факт проживання однією сімєю з відповідачем до 01.01.2004 року юридичного значення не має, а отже не може встановлюватися судовим рішенням, у звязку із чим та відповідно до вимог ст.309ЦПК України рішення суду в наведеній частині підлягає зміні та зазначенні про встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 2013 рік.

В частині визнання спірного будинку спільною власністю з боку позивача підлягають доведенню обставини щодо придбання спірного майна сторонами внаслідок спільної праці, що не було доведено з боку позивача належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за адресою : вул.Радянська, 4 в с. Правдине згідно кадастрової книги надана радгоспом імені ХХІІ зїзду КПРС, наказ №1-3/123 від 03.05.1988 року для будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно оцінюваного акту, складеного 21.03.2007 року, який міститься в матеріалах інвентарної справи, житловий будинок літ. «А», прибудови літ. «а», «а1», господарсько-побутова будівля літ «Б» введені в експлуатацію у 1996 році.

На підставі рішення Правдинської сільської ради від 30.11.2006 року №4 ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на житловий будинок № 4 по вул. Радянській в с. Правдине, право власності на який зареєстроване Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 28.03.2007 року.

Отже, з досліджених судом доказів вбачається, що спірне нерухоме майно було створено до 1996 року, а у 2006 році було отримано лише правовстановлюючий документ на зазначений обєкт нерухомості.

З витягу з трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_3 з 26.05.1993 року по 01.09.2000 року працювала робітником консервного цеху радгоспу 22 зїзду КПРС, реорганізованому у 1993 році в КСП «Надія», відомостей щодо отриманого заробітку у цей період матеріали справи не містять (а.с.126-127).

З витягів з по господарських книг Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області вбачається, що за 1991-1995 роки сторони проживали однією сімєю, підсобного господарства не мали, з 1995 року по 1998 роки мали присадибну земельну ділянку 0,25 га, а з 1999 по 2000 роки 0,50 га і лише з 2006 по 2010 роки в них з»явилося підсобне господарство : 1 корова та птиця (10 штук) та є відомості щодо вирощування на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства 0,25 га картоплі та овочів відкритого і закритого грунту, а на земельній частці (паю), площею 4,995 га, який знаходився в особистому користуванні - ячменю (а.с.8).

Приймаючи до уваги, що на момент будівництва житлового будинку та здачі його в експлуатацію 1996 рік позивач була неповнолітньою, матеріалами справи не підтверджено наявність у нею грошових коштів або майна, за рахунок якого нею було здійснено матеріальний вклад у будівництво, витягами з погосподарських книг спростовані твердження позивача щодо наявності великого підсобного господарства та вирощування сільськогосподарської продукції для реалізації задля отримання прибутку до 1996 року, приймаючи до уваги недостатність доказів, з яких можливо було б дійти висновку щодо трудової участі позивача саме у будівництві спірного об»єкта нерухомості, які б давали підстави для визначення розміру її частки у спірному майні відповідно до положень ст.16 ЗУ «Про власність» та ст.22 КпШС України, чинних на час створення спірного майна та виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в наведеній частині.

За таких обставин, зважаючи на недоведеність належними доказами обставин, які суд вважав встановленими та порушення судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів на підставі ст.309 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухваленого у справі рішення в частині визнання права власності на спірний оберт нерухомості та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину домоволодіння по вул. Вишневій (Радянській),4 в с. Правдине Білозерського району Херсонської області.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року скасувати в частині визнання права власності та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину домоволодіння по вул. Вишневій (Радянській),4 в с. Правдине Білозерського району Херсонської області відмовити.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 до ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу змінити в частині визначення періоду проживання, зазначивши про встановлення факту проживання сторін однією сімю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 2013 рік.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1