Справа № 336/859/17
Провадження № 2/336/1008/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2, звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював та в якому просить суд визнати за собою та за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку кожному квартири АДРЕСА_1 (стара назва вул. Восьмого Березня) в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 17 травня 2016 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 17.05.2016 року померла ОСОБА_4, яка була його дружиною та матірю ОСОБА_2

У склад спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, входить ? частка двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (стара назва вул. Восьмого Березня)АДРЕСА_2, оскільки вказана квартира була у спільній сумісній власності померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Спадкоємцями першої черги після померлої ОСОБА_4 є позивач, ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 - відповідач по справі по праву представлення за своїм померлим 05.10.2000 року батьком ОСОБА_5, сином ОСОБА_4

У встановлений законом строк позивач та ОСОБА_2 прийняли спадщину, оскільки мешкали спільно з ОСОБА_4, залишились мешкати у вказаній квартирі, крім того, позивач своєчасно звернувся до п'ятої запорізької нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини від свого імені та від імені ОСОБА_2, опікуном якого він призначений за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року. ОСОБА_3 також своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У лютому 2017 року позивач вирішив оформити право власності на вказану квартиру в державній нотаріальній конторі в порядку спадкування за законом, проте, у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Як зазначає позивач, його частки, частки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 у спадщині є рівними, оскільки вони є спадкоємцями першої черги за законом, ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не залишила, тому позивач вважає, що їм як спадкоємцям має належати по 1/6 частки вказаної квартири.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування. В своєму позові ОСОБА_3 просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (стара назва вул. Восьмого Березня) в м. Запоріжжя в порядку спадкування за правом представлення після ОСОБА_4, яка померла 17.05.2016 року.

В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що він є спадкоємцем за правом представленням за своїм померлим 05.10.2000 року батьком ОСОБА_5, який був сином спадкодавця ОСОБА_4. Він прийняв спадщину шляхом подачі у шестимісячний термін заяви нотаріусу про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартину він та інші спадкоємці не можуть, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документу на право власності на квартиру з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності, у звязку з чим нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З вказаних підстав ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, надав суду заяву за змістом якої просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також зазначив, що проти задоволення зустрічного позову він не заперечує.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом також в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву за змістом якої просив суд розглядати справу без його участі, та зазначив, що свою позовну заяву він підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити, проти задоволення позовних вимог за первісним позовом не заперечує.

Представник відповідача за первісним та зустрічним позовами - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи без його участі та в яких зазначив, що проти задоволення вимог за первісним та за зустрічним позовами територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради не заперечує.

У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2016 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 26.05.2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, серія І-ЖС № 356395 (а.с.3).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (стара назва вулиця Восьмого Березня) в місті Запоріжжя, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 15447 від 08.01.2004 року виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с.12), з якого вбачається, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

З матеріалів спадкової справи (а.с.59-95), заведеної після померлої ОСОБА_4 вбачається, що остання заповіту на випадок своєї смерті не склала та в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом звернулись: ОСОБА_1 від свого імені, як чоловік померлої, що підтверджується безпосередньо копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 076768 (а.с.5) та від імені ОСОБА_2, опікуном якого він є, як сина померлої, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року (а.с.8), копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 315328 (а.с.4) та ОСОБА_3, як онук померлої, за правом представлення після свого померлого 05.10.2000 року батька - ОСОБА_5, який являвся сином ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії І-ЖС № 194141 (а.с.76), копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії VІІ УР № 0815372, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії І-ЖС № 255558 (а.с.77), копією запису № 985 від 03.12.1971 року про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_7 (а.с.80).

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину з будь-яких підстав немає.

Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_1 від свого імені та від імені недієздатного ОСОБА_2Г та ОСОБА_3 заявили про своє бажання прийняти спадщину, подавши відповідні заяви до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори.

Однак, постановами державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 10.02.2017 року громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.82-83).

Вищевказані докази суд, у відповідності до статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.

В силу вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно з статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 6 статті 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно з частиною 1 статтею 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1267 Цивільного кодексу України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та вимог частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що спадкоємці ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обєктивних причин не мають можливості оформити свої спадкові права на майно після померлої ОСОБА_4, враховуючи визнання ними позивних вимог одне одного як за первісним так і за зустрічним позовами, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом та вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1261, 1266, 1267, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 57-60, 174, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Позов ОСОБА_3 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності за кожним на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (стара назва вул. Восьмого Березня)АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 17 травня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 ж, кв. 15, право власності на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (стара назва вул. Восьмого Березня)АДРЕСА_4, в порядку спадкування за правом представлення після ОСОБА_4, яка померла 17 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко