АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1727/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Леськів Е.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.0. звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 25.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на виконання якого боржнику було надано кредитні кошти у сумі 52372,10 доларів США. Відповідно до Додаткової угоди від 23.01.2009 року до кредитного договору, сторони, з метою реструктуризації домовилися про зміну порядку повернення кредиту, позичальнику була надана відстрочка на 6 місяців, встановлена щомісячна сума необхідного мінімального платежу в розмірі 587,24 доларів США та встановлено графік погашення кредиту. Позивач зазначає, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, банком було укладено договір поруки № 6/4/35/2008/840-П/ПЗ від 25.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_4, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за неналежне виконання зобов'язання в тому ж об'ємі, що і позичальник. Посилаючись на вказані обставини, на положення кредитного договору, на положення Цивільного Кодексу України, вказуючи на те, що в зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачів перед банком станом на 07.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 1324911,53 грн. (61669,41 долар США), що складається із заборгованості за кредитом в тому числі і простроченої - 959066,59 гривень (44640,77 доларів США); заборгованості за відсотками в тому числі простроченої -198474,38 гривень (9238,20 доларів США); пеня за прострочення сплати кредиту -54853,84 гривень (2553,23 доларів США); штраф за порушення кредитного договору -112516,72 гривень (5237,21 доларів США). Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму вказаної заборгованості.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Надра», зазначивши третьою особою ОСОБА_4, та просила визнати кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/ПЗ від 25.04.2008 року недійсним з підстав незаконності надання, на її думку, кредиту в іноземній валюті; не виконання позивачем при наданні їй кредиту вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення її як споживача про сукупну вартість кредиту; непогодження з наведеним позивачем розрахунку заборгованості; невірного зазначенням банком у договорі суми мінімально необхідного платежу у розмірі 571,65 доларів США, тоді як відповідно до формули згідно умов кредитування даний платіж повинен становити у сумі 568,21 доларів США. посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, ОСОБА_2 просила суд визнати кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року недійснім з підстав зазначених вище.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року позов ПАТ «Комерційного Банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. - задоволено. Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року у розмірі 1 324 911, 53 гривень. Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 9 936, 84 гривень, з кожного. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційного Банку «Надра» просить відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що наявність підпису ОСОБА_2 в договорі, заявці та додатковій угоді не свідчить про її ознайомлення з детальним розписом сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, фінансових зобов*язань споживача за кожним платіжним періодом, сукупною вартістю кредиту у процентному значенні (у вигляді реальної процентної ставки) та в грошовому виразі у валюті платежу (у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту), а також письмової інформацією про наявність валютних ризиків з їх значенням, методики визначення валютного курсу.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на виконання якого боржнику було надано кредитні кошти у сумі 52372,10 доларів США.

Відповідно до п. 1.3.1. Договору, відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,3 % відсотків річних. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Згідно п. 3.3.1. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 571,65 доларів США.

За змістом п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник вносить мінімально необхідний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку коли Позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена заборгованість Позичальника Банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до Позичальника штрафні санкції, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 4.2.4. Кредитного договору Банк має право, вимагати від позичальника дострокового погашення Кредиту і нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього Договору, а також у випадку, не виконання умов передбачених у п.4.3.6 цього Договору.

Згідно п.5.2. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.3. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником вимог п.4.3 за виключенням п.п.4.3.3.,4.3.4 цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатній Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначеної у п.1.1 цього Договору, за кожен випадок.

Відповідно до Додаткової угоди від 23.01.2009 року до кредитного договору, сторони, з метою реструктуризації домовилися про зміну порядку повернення кредиту, позичальнику була надана відстрочка на 6 місяців, встановлена щомісячна сума необхідного мінімального платежу в розмірі 587,24 доларів США та встановлено графік погашення кредиту.

25.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 6/4/35/2008/840-П/113, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за неналежне виконання зобов'язання в тому ж об'ємі, що і позичальник.

ВАТ КБ «Надра» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу банку на підстави заяви про видачу готівки № -1 від 25.04.2008 року.

Внаслідок прострочення виконання зобов'язання відповідачем, утворилась заборгованість станом на 07.08.2015 року у розмірі 1324911,53 грн., що складається із заборгованості за кредитом в тому числі і простроченої - 959066,59 грн.; заборгованості за відсотками в тому числі простроченої - 198474,38 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 54853,84 грн.; штраф за порушення кредитного договору - 112516,72 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Так, ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз*яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, поквартально тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (пункт 3.2).

Пунктом 3.3. Правил зобовязано банки зазначити в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача. які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Суд першої інстанції правильно застосував зазначені норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбаченихЗаконом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні кредитного договору позивачу не було надано всю необхідну інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію, котра передбачена умовами Закону України «Про захист прав споживачів», про незаконність надання кредиту в іноземній валюті - не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Укладений між сторонами кредитний договір з додатковою угодою відповідає чинному цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

Судом враховано п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у якому роз'яснено, що відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що оспорюваний договір про надання кредиту в іноземній валюті укладений між сторонами 25 квітня 2008 року, тобто до набрання Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VIзаконної сили.

З огляду на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України закон не має зворотної сили в часі, укладення між сторонами вказаного договору не суперечить закону, бо станом на 2008 рік не було законодавчого обмеження на видачу кредитів в іноземній валюті.

Також, згідно із ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яка діяла на час укладення сторонами кредитного договору операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями.

Аналогічні роз'яснення містить п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, згідно з яким банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).

Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного кредитного ВАТ КБ «Надра» мав відповідну генеральну ліцензію та дозвіл, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

По справі була проведена судова економічна експертиза №13159 від 18.02.2016 року (т. 1 а.с. 76-83), згідно висновків якої: В обсязі наданих на дослідження матеріалів, розмір щомісячного ануїтетного платежу, розрахований виходячи з умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування), визначених кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008, становить 568,21 дол. США. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, розрахований відповідно до умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування) щомісячний ануїтетний платіж, не відповідає розміру щомісячного платежу, зазначеному у кредитному договорі №6/4/35/2008/840-К/113 від 20.03.2008. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, у кредитному договорі №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року не відображена обов'язкова інформація щодо сукупної вартості кредиту, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, у складеному до додаткової угоди №1 від 23.01.2009 до кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Додаткової угоди №1) не відображена обов'язкова інформація щодо сукупної вартості кредиту, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 №168. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, розраховані відповідно до вимог правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, згідно з умовами кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008, показники сукупної вартості кредиту становлять: реальна процентна ставка (у процентному значенні) - 12,32%; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) - 71521,84 дол. США. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, розмір реальної процентної ставки, розрахованої відповідно до правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, не відповідає розміру відсоткової ставки, зазначеному у п. 1.3.1 кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, підтвердити відповідність розрахунку ПАТ КБ «Надра» заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 станом на 07.08.2015 умовам вказаного кредитного договору не надається за можливе, з причин, наведених у дослідницькій частині.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції обґрунтовано, із наведенням відповідних мотивів з якими погоджується колегія суддів критично поставився до зазначеного висновку, надав оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи у їх сукупності.

Так, дійсно існує розбіжність між значеннями реальної процентної ставки, яка вказана у кредитному договорі та яка вказана у висновку експерта, але ж такі розбіжності виникли з об*єктивних обставин, які пояснюються представником позивача, та жодним чином не свідчать про введення ОСОБА_2 в оману, чи про здійснення банком нечесної підприємницької практики, та не встановлюють наявність обставин для визнання кредитного договору недійсним з вказаних підстав, не спростовують правильність розрахунку заборгованості, наданого представником ПАТ КБ «Надра».

Так, експерт при визначенні реальної відсоткової ставки та розміру ануїтетного платежу користувався Стандартами надання рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів, затверджених протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи № 31 від 11.09.2008 року, які набули чинності після укладення кредитного договору. Формула розрахунку, якою користувався експерт визначаючи відсоткову ставку та розмір ануїтетного платежу, суперечать п. 1.3.1. договору, оскільки розрахунки здійснені не враховуючи, що календарні місяці містять різну кількість днів.

Доводи відповідача про те, що банк приховав від позичальника повну та об*єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив позичальник банку, погашаючи кредит в порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, судова колегія вважає безпідставними.

Всі істотні умови, передбачені ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами - містяться в кредитному договорі і ОСОБА_2 погодилася з ними, підписавши договір.

Додаток №1 до додаткової угоди до кредитного договору «Графік погашення кредиту» містить детальний графік платежів, із зазначенням реальної процентної ставки.

Так, ознайомлення відповідача з умовами кредитування і згода останньої на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується підписом ОСОБА_2 в Кредитному договорі, в Додатковій угоді та в Графіку погашення кредиту.

Підписуючи кредитний договорі, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором.

Обґрунтовуючи свій висновок про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд правильно виходив із того, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк надав ОСОБА_2 у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір був укладений за участю і згодою позичальника та відповідно не порушує жодного принципу договірних зобов'язань. несправедливих умов. Підстав для визнання кредитного договору від 25.04.2008 року недійсним в межах заявлених позовних вимог не встановлено.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі ч. ч. 1,3 ст. 1054 , ч. 1 ст. 1055 ЦК України ).

Відповідно до ст. ст. 546, 547 ЦК України, виконання зобовязання може бути забезпечене неустойкою (пенею), розмір якої визначається умовами договору. За нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку у кредитора виникає у випадку порушення боржником виконання зобовязання незалежно від наявності у кредитора збитків.

За нормами ст. 1048-1050 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві в строк та в порядку, визначеному зобовязанням.

Судом першої інстанції правильно визначені розмір заборгованості та валюта суми стягнення.

Судом перевірено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25.04.2008 року, наданий позивачем (а.с. 22-24), який є прийнятним, відповідає умовам договору та вимогам закону, відповідач ОСОБА_2 обґрунтованих заперечень, щодо розміру цієї заборгованості не надала. Із зазначеного розрахунку та відомостей про рух коштів на рахунку боржника, крім іншого, вбачаються нараховані суми, дата та сума погашення відсотків, дата та сума погашення тіла кредиту, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - Р.М. Піддубний

С.С. Кругова