Справа № 183/770/17
Провадження № 2/183/1340/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з секретарем - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

15 лютого 2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що в лютому 1998 року вона разом із чоловіком ОСОБА_3 домовились із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 за 2 500,00 дол. США. На виконання зазначеного договору 08 квітня 1998 року ними було сплачено грошові кошти ОСОБА_4 в розмірі 1 400,00 грн., про що свідчить відповідна розписка, а ОСОБА_2 передав їм ключі від будинку та документи на нього, решту суми вони домовились сплачувати частинами, а після повного розрахунку мали укласти відповідний договір купівлі-продажу, тобто з квітня 1998 року вони почали постійно мешкати у зазначеному будинку. З ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вони повністю розрахувались у 2000 році, про що свідчать відповідні розписки, однак оскільки будинок належав продавцям на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині кожному, у зв'язку з втратою зв'язку із ОСОБА_4 вони не мали змоги оформити договір купівлі-продажу без її згоди та особистої присутності.

Вона з чоловіком добросовісно та відкрито заволоділи нерухомим майном, сплачували комунальні послуги та проводили ремонт та утримували будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік - ОСОБА_3, який за життя не приймав мір для узаконення будинку та жодних претензій до неї з приводу майна, що є спільної сумісною власністю подружжя не пред'являв.

У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити (а.с. 97).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 60).

Представник відповідача - Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 98).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, кожен окремо, зазначили, що їм відомо, що позивач з 1998 року проживає з сім'єю в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2. Позивач утримує будинок, робила там ремонт. Жодних претензій до позивача з приводу її проживання в будинку жодного разу будь-хто не пред'являв.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 належав на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується копією рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 1997 року, на якому мміститься відмітка про реєстрацію нерухомого майна в БТІ (а.с. 6) та підтверджується копією технічного паспорту на цей будинок, виготовленого 11 лютого 1998 року (а.с. 7-9).

Судом встановлено, що на початку 1998 року між ОСОБА_3, з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено усну домовленість про купівлю житлового будинку АДРЕСА_3 згідно якої покупець сплатить продавцям грошові кошти у розмірі 2 500,00 дол. США, частинами, а продавці віддадуть ключі та документи на будинок, а після отримання всієї суми - укладуть договір купівлі-продажу. На виконання зазначеного договору покупцями сплачено грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією актового запису про смерть № 857 від 29 вересня 2000 року (а.с. 71).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48959626 від 04 вересня 2017 року після смерті ОСОБА_4 відомості про відкриття спадкової справи відсутні (а.с. 83).

Згідно довідки Виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 304 від 01 лютого 2017 року, поштова адреса житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_4. Головою домогосподарства, згідно по господарської книги, являється ОСОБА_2 (а.с. 18), що також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 303 від 01 лютого 2017 року (а.с. 17).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_5, виготовленого станом на 29 жовтня 2016 року, вбачається, що домоволодіння складається з: житлового будинку - А, загальною площею 57,1 м2, житловою площею 33,1 м2, прибудови - а-1, прибудови - а1-1. Вбиральні - Б, погребу - Д, сараїв - Ж, З, Е, О, Л, гаражу - Н, споруд № 1-5, 1935-1991 років побудови (а.с. 20-22).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23 лютого 2015 року, виданим виконкомом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 16).

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 387 від 13 лютого 2017 року, за адресою АДРЕСА_6 Дніпропетровської області дійсно з квітня 1998 року проживає без реєстрації громадянка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Власником будинку являється ОСОБА_2 (а.с. 19).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і р поряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови)

Дійсно, як зазначено у п. 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду пивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником.

Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що колишній власник 1/2 частки спірного житлового будинку ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За сімнадцять років з моменту смерті ОСОБА_4 спадкоємці не з'являлися, з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, відомості щодо їх наявності відсутні.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 18 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком АДРЕСА_5, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_7) до ОСОБА_2 (РНОКПП немає, АДРЕСА_2), Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (, 51230, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Лесі Українки, 20) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_7), право власності за набувальною давністю на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна