Справа №490/4276/17 12.12.2017 121217 12.12.2017
Провадження №22-ц/784/2473/17 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О.С.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання - Лептузі С.С.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час син продовжує навчання в Миколаївському коледжі транспортної інфраструктури, проте вона, маючи низький рівень заробітку, не має можливості самостійно забезпечити йому необхідний рівень життя.

З врахуванням викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та до 30 червня 2019 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років в разі продовження навчання.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 22 травня 2017 року і до закінчення навчання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.00грн

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідача та третю особу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно виходив із того, що в зв'язку з навчанням повнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_3, має можливість надавати таку допомогу та з урахуванням його матеріального стану суд визначив, що розмір аліментів має становити 1/6 частину від всіх видів його заробітку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Крім того, згідно із ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, який розірвано 20 листопада 2003 року ( а.с.6).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та перебуває на утриманні матері та є повнолітнім.

З 01 вересня 2016 року і на теперішній час є студентом ІІІ курсу Миколаївського коледжу транспортної інфраструктури, форма навчання денна, термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року. Навчається за контрактом. Стипендію не отримує ( а.с.9).

Тобто, ОСОБА_4 має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним двадцяти трьох років, а обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, матеріальне положення позивачки гірше ніж у відповідача, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні ще одну дитину.

Відповідач працює слюсарем - збиральником двигунів в ДП НВКГ «Зоря»- «Машпроект». За період з січня по серпень 2017 року відповідачеві нарахована заробітна плата ( довідка №1008 від 26 вересня 2017 року) у розмірі 49 519 грн.79 коп.( а.с.32).

Судом першої інстанції враховано, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2011 року на їх утримання з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки.

З врахуванням викладеного у ОСОБА_3 є можливість надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте не в такому розмірі як просила ОСОБА_2

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 навчається за контрактом, не має самостійного джерела доходу, потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання від відповідача, та враховуючи те, що останній працює, отримує заробітну плату, має на утриманні двох неповнолітніх дітей на яких за рішенням суду стягнуто аліменти, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідач має реальну можливість надавати сину допомогу у розмірі 1/6 частини його доходу ( що в сукупності з розміром аліментів на неповнолітніх дітей не є більшим від половини його щомісячного заробітку) до закінчення навчання 30 червня 2019 року, але не більш ніж до досягнення сином 23-х років.

Заперечуючи проти стягнення аліментів на утримання сина, відповідач зазначав, що ОСОБА_4 згідно з наказом директора коледжу дозволено відвідування заняття за індивідуальним графіком у 1 першому семестрі 2017 - 2018 навчального року в зв'язку з працевлаштуванням, а відтак відсутні підстави для стягнення на його утримання коштів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що з 30 серпня 2017 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Кворум-нафта». 20 вересня 2017 року він звільнився з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. На даний час відвідує заняття, що підтверджується графіком відвідувань, наданих учбовим закладом.

З врахуванням викладеного, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 працює, а тому не має підстав для стягнення аліментів на його утримання є безпідставними.

Інших належних та допустимих у відповідності до ст.60 ЦПК України доказів, які б спростовували вищевикладені обставини відповідач до суду не надав.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно установлені фактичні обставини справи, на підставі яких зроблені обґрунтовані висновки по суті позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять правових підстав для скасування або зміни рішення суду.

З врахуванням викладеного апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.Б. Кушнірова

Л.М. Прокопчук