Ухвала

Іменем України

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 березня 2006 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір № 010/02-2/126/01-06, згідно з яким ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 35 000 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 14 % річних, який він зобов'язався повернути шляхом внесення щомісячних платежів в порядку та строки визначені договором.

У подальшому до кредитного договору від 21 березня 2006 року вносилися зміни шляхом укладання додаткових угод.

Однак, як вказує позивач, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 16 417, 52 доларів США, заборгованість по сплаті процентів в сумі 3 458, 25 доларів США та пеня в сумі 18 173 грн 14 коп., що еквівалентно 822,48 доларів США, яку позивач просив суд стягнути із відповідача.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому просила суд визнати недійсними генеральну кредитну угоду від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126-06, додаток № 1 - кредитний договір від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, укладений в рамках генеральної кредитної угоди, та застосувати наслідки недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що генеральну угоду та кредитний договір укладено з порушенням встановленої законом письмової форми, оскільки вони засвідчені печаткою «Для угод»; вказані договори були укладені з окремими фізичними особами, які є посадовцями ЧОД АППБ «Аваль» на підставі нотаріальної посвідченої довіреності, а не довіреності, виданої банком.

Крім того, як вказує ОСОБА_5 банком було порушено вимоги закону щодо надання кредиту у гривні, кредитний договір містить несправедливі умови про погашення кредиту та сплати відсотків у доларах США.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126-06, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 16 417 доларів США 52 центи, заборгованість за процентами в сумі 3 458 доларів США 25 центів та пеню в сумі 18 173 грн 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3 564 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у зв'язку з невиконанням зобовʼязання за кредитним договором у ОСОБА_5 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Крім того, суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку, що позивачем правомірно надано відповідачу кредит у доларах СГША, оскільки на той час банк мав банківську ліцензію НБУ від 03 грудня 2001 року № 10 на право здійснення банківських операцій та дозвіл НБУ від 10 лютого 2004 року № 10-3 на право здійснення, у тому числі, операцій з валютними цінностями; а ОСОБА_5 не зазначила підстав та не надала їм доказів, які є підстави для визнання правочинів недійсними.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що спірні договори є недійсними, оскільки порушують Закон України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до викладених у зустрічній заяві обставин.

Крім того, доводи особи, яка подала касаційну скаргу, спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що 21 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль») та ОСОБА_5 було укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-2/126-06, згідно з умовами якої (п. п. 1.1., 1.2.) кредитор зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, при цьому загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати 55 000 доларів США або еквіваленту у гривнях чи євро. Всі позики, як і відсотки по них, згідно з п. 2.2 угоди повинні сплачуватися у тій самій валюті, в яких їх було надано.

До генеральної кредитної угоди від 21 березня 2006 року між банком та ОСОБА_5 були укладені наступні додаткові угоди:

- додаткова угода від 15 листопада 2010 року № 1, якою продовжено строк дії генеральної кредитної угоди до 18 березня 2016 року;

- додаткова угода від 19 квітня 2012 року № 2, якою продовжено строк дії генеральної кредитної угоди до 18 березня 2022 року.

21 березня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_5 укладено додаток № 1 до генеральної кредитної угоди від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126-06 - кредитний договір № 010/02-2/126/01, згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку (ЄБРР) в сумі 35 000 доларів США зі сплатою 14 % річних терміном на 60 місяців та погашенням відповідно до графіка (п.1.1.). Погашення основного боргу по кредиту і сплату відсотків позичальник здійснює в доларах США (п.3.3.).

Графіком погашення передбачено обов'язок ОСОБА_5 вносити щомісячні платежі для погашення кредиту та процентів.

До кредитного договору від 21 березня 2006 року банком та ОСОБА_5 були укладені наступні додаткові угоди:

- договір про зміни від 27 січня 2009 року № 1, яким, зокрема, змінено графік погашення кредиту та процентів;

- додаткова угода від 29 квітня 2009 року № 2, якою, зокрема, збільшено строк кредитування з 60 до 72 місяців, а також змінено графік погашення кредиту та процентів. ОСОБА_5 банком надані кредитні канікули на період з 29 квітня 2009 року до 26 березня 2010 року шляхом зменшення розміру щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та зміни строку його сплати;

- додаткова угода від 15 листопада 2010 року № 3, якою, зокрема, збільшено розмір процентів за користування кредитом з 14 до 15 процентів річних, а також встановлено, що кредит надається на строк до 21 березня 2015 року включно з погашенням відповідно до графіка. Крім того, сторони дійшли згоди про те, що на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором від 21 березня 2006 року становить 20291, 82 доларів США, з яких: 19033, 3 доларів США - заборгованість за кредитом, 171, 58 доларів США - заборгованість з погашення процентів, 1086,94 доларів США - заборгованість з погашення процентів, строк сплати якої настав (заборгованість за процентами). При цьому з 15 листопада 2010 року фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна сум щомісячних погашень заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів;

- додаткова угода від 19 квітня 2012 року № 4, якою, зокрема, строк повернення кредиту визначено як 21 березня 2021 року, у зв'язку із чим змінено графік погашення. Сторони дійшли згоди, що станом на 19 квітня 2012 року фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту становить 18 625, 37 доларів США, а заборгованість строк сплати якої настав складає: 2 842, 47 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту, 2 176, 24 доларів США - заборгованість з погашення процентів. На підставі цієї додаткової угоди з 19 квітня 2012 року - фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. Кредитором прощено позичальнику пеню в сумі 1 364, 52 доларів США.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 25 серпня 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 21 березня 2006 року становить: 16 417, 52 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі, прострочена 354, 66 доларів США; 3 458, 25 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі, прострочена 3 259, 87 доларів США; пеня - 18 173 грн 14 коп.

Проценти за користування кредитом у період з 21 березня 2006 року по 14 листопада 2010 року нараховані виходячи зі ставки 14 % річних, а з 15 листопада 2010 року за ставкою 15 % річних згідно з додатковою угодою № 3 до кредитного договору.

Пеня за порушення термінів повернення кредиту та процентів розрахована позивачем за один рік з серпня 2014 року по серпень 2015 року на підставі п. 6.5.1 кредитного договору від 21 березня 2006 року, яким розмір такої пені встановлено на рівні 0,1 % за кожен день прострочення від суми платежу по процентах та основному боргу. Визначення суми пені у гривні відповідає вимогам як кредитного договору так і вимогам законодавства України, а саме статтям 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо наявності у ОСОБА_5 заборгованості за вказаним кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі, вказаному у розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О. М. Ситнік О.В. Ступак