УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстрована, але не проживає понад сім років, колишня дружина ОСОБА_5, шлюб із якою розірвано 29 квітня 2009 року.

Ураховуючи те, що відповідачка відмовляється добровільно знятися із реєстрації за зазначеною адресою, чим створює йому перешкоди, як власнику будинку, в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, просив визнати її такою, що втратила право на користування житловим будинком.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати будинок об'єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що дане будинковолодіння за час шлюбу істотно збільшилося у вартості, оскільки сторони провели його капітальний ремонт.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 7 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 62 СК України, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що ОСОБА_5, яка є колишньою дружиною ОСОБА_4, більше трьох років не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, а також із недоведеності того, що за час перебування сторін у шлюбі вартість будинку істотно збільшилася.

Колегія погоджується з такими висновками.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_5 про її повернення до будинку разом із ОСОБА_4 після їх поїздки до дітей у м. Чернівці та після весілля племінниці, то колегія їх відхиляє, оскільки епізодичне відвідування особи житлового приміщення не свідчить про її постійне місце прживання.

Інші доводи скарги зводяться до оцінки довідок сільської ради, показань свідків, проте згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4 і відмову у позові ОСОБА_5

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик