Провадження № 2/761/5397/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_2 (далі - позивач 2), ОСОБА_3(далі - позивач 3) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1993 році позивачі, відповідач, ОСОБА_5 (бабуся) шляхом приватизації набули на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва 04.06.1993 р. 27 квітня 2017 року ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 набула право власності на 1/5 частину вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1507. З 2002 року відповідач ОСОБА_4 фактично не проживає у вказаній квартирі, а у 2015 році знявся з реєстрації, будь-яке майно або особисті речі ОСОБА_4 у квартирі відсутні. Зараз у квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і малолітня дитина ОСОБА_7, 2006 року народження, що підтверджується довідкою Центру комунального сервісу № 51 від 13.03.2017 року. Відповідач на неодноразові вимоги інших співвласників, від участі в утриманні квартири, оплаті комунальних послуг і проведенні поточного ремонту недобросовісно уникав. В зв'язку з чим інші співвласники квартири до 2015 року, тобто протягом 13 років, були вимушені сплачувати комунальні послуги за квартиру в тому числі і за відповідача ОСОБА_4 З урахуванням цих обставин всі співвласники дійшли згоди про визначення розміру їхніх часток у квартирі і 27.04.2017 р. уклали між собою договір про визнання часток у праві спільної власності на 4/5 частки цієї квартири, розподіливши частки наступним чином: ОСОБА_1 - 33/125, ОСОБА_2 - 33/125, ОСОБА_3 - 33/125 та ОСОБА_4 - 1/125, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. та зареєстрований в реєстрі за №1508. Між позивачами та відповідачем склалися неприязні стосунки, які виключають можливість спільного користування ними квартирою. В зв'язку з чим позивачі запропонували відповідачу продати їм його частку у квартирі, але останній категорично відмовився.

Тому позивач просив суд припинити право власності ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на 1/125 частину квартири АДРЕСА_1; виплатити на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію належної йому 1/125 частини у квартирі АДРЕСА_1 в сумі 28720,60 грн., яку були внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва за квитанцією №40 від 23.05.2017 року; визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності по 1/375 частині у квартирі АДРЕСА_1 за кожним.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні, пояснивши суду, що відповідач дійсно не проживає, не допомагає в утриманні квартир, живе в м. Кривий Ріг, його речей в квартирі немає, але заперечує з тих підстав, що згідно законодавства України право власності є непорушним.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1993 року, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 44-45).

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2017 року 1/5 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с. 48).

27.04.2017 року було укладено договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на 4/5 частки квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., відповідно до якого розподіливши частки наступним чином: ОСОБА_1 - 33/125, ОСОБА_2 - 33/125, ОСОБА_3 - 33/125 та ОСОБА_4 - 1/125 (а.с. 46-47).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на 1/125 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу (а.с. 49)

Відповідно звіту про незалежну оцінку об'єкта - квартири за адресою: АДРЕСА_1, наданого ТОВ «Експерт Ін» від 15.05.2017 року, вартість квартири становить 3590076,00 грн., відповідно 1/25 частина квартири, яка належить ОСОБА_4 становить 28720,61 грн. (а.с. 6-58).

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК Українисуд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі вартості 1/125 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу - 28720,60 грн., що підтверджується квитанцією № 40 від 23.05.2017 року (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/125 частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, зі стягненням на його користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка ОСОБА_4 - незначна і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею через неприязні стосунки між сторонами неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди ОСОБА_4

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності по 1/375 частині у квартирі АДРЕСА_1 за кожним, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратив своє право власності на 1/125 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, тому квартира в рівних частках належить позивачам.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що частка ОСОБА_4 - незначна і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею через неприязні стосунки між сторонами неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди ОСОБА_4, беручи до увагите, що на користь відповідача буде стягнута відповідна грошова компенсація у розмірі 28720,60 грн., суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 317, 356, 358, 382, 383, 386 ЦК України; ст. 155 ЖК України,суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності- задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на 1/125 частину квартири АДРЕСА_1.

Виплатити на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію належної йому 1/125 частини у квартирі АДРЕСА_1 в сумі 28720,60 грн., яку були внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва за квитанцією №40 від 23.05.2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності по 1/375 частині у квартирі АДРЕСА_1 за кожним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя