Справа № 544/1325/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участі секретаря - Ралець О.С,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - адвоката Раця О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернуласядо суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову, який було уточнено 23.05.2017 (а.с.65-66), зазначає, що рішенням Пирятинського районного суду від 19.09.2011 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, встановлено, що земельна ділянка площею 0,0743 га, на якій знаходиться домоволодіння, відповідачем ОСОБА_2 було приватизовано відповідно до рішення сесії 5-го скликання Пирятинської міської ради №29 від 27.02.2008, що підтверджується копією державного акту серії ЯЖ НОМЕР_1. Додатковим рішенням суду у цій справі від 03.10.2011 указану земельну ділянку по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Відповідно до рішення суду від 19.09.2011 земельну ділянку площею 69кв.м. залишено у спільному користуванні сторін, таким чином розподілу підлягає 674кв.м. З огляду на рівність часток у спільному майні подружжя, позивач вважає, що має право на земельну ділянку площею 337кв.м. Рішенням суду в особистому користуванні відповідача також залишено земельну ділянку аналогічною площею 337кв.м, тому в даному випадку дотримується рівність часток. Враховуючи, що з відповідачем не досягнуто згоди на набуття позивачем права власності на належну їй частку у праві спільної власності, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду та просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,00674 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на земельні ділянки загальною площею 0,0337га, в тому числі 0,0259га (кадастровий номер НОМЕР_2) та 0,0078га (кадастровий номер НОМЕР_3) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що спірна земельна ділянка є особистою власністю відповідача, оскільки вона була ним приватизована, та державний акт на земельну ділянку на його ім'я не скасований та є чинним. Крім того частина спірної земельної ділянки саме та, на якій знаходиться сарай, не може бути виділена у власність позивача, оскільки під сараєм розташований підвал, власником якого являється відповідач, оскільки він його будував, але документів на вказаний підвал у нього немає.

Суд, заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.09.2011 у цивільній справі №2-28/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, - спільною сумісною власністю подружжя визнано домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1

За ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. У власності ОСОБА_2 залишено 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У користування ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 371,5кв.м, в тому числі: в особисте користування -337,0кв.м; 1/2 частину земельної ділянки загального користування - 34,5кв.м (на варіанті розподілу земельної ділянки, зазначеному на Додатку №2 до висновку будівельно-технічної експертизи №2451, зафарбована рожевим кольором).

Залишено у користуванні ОСОБА_2 земельну ділянку площею 371,5кв.м, в тому числі: в особистому користуванні -337,0кв.м; 1/2 частину земельної ділянки загального користування - 34,5кв.м (на проекті розподілу зафарбована салатовим кольором).

Земельну ділянку площею 69,0кв.м залишено у загальному користуванні сторін (на проекті розподілу зафарбована блакитним кольором) (а.с.6-10).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 17.11.2011 рішення Пирятинського районного суду від 19.09.2011 в цій частині залишено без змін (а.с.13-20).

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області у цій справі від 03.10.2011 земельну ділянку по АДРЕСА_1 Полтавської області, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11). Указане рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 14.10.2011.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, яка кореспондується зі ст.377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень п.18-2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, частина земельної ділянки, одержана одним із подружжя у порядку приватизації, переходить у власність іншого із подружжя разом із частиною житлового будинку, який поділений між подружжям.

Така правова позиція викладена також в ухвалах ВССУ від 11.12.2013 року, від 25.02.2015 № 6- 47408св14 року, від 08.07.2015 року № 6-14279св 15.

Згідно із ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із спільного майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частина 2 ст. 89 ЗК України передбачає, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки відповідно до ч.4 ст.89 ЗК України.

Частиною 5 ст.89 ЗК України визначено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до рішення суду спірна земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, які не досягли згоди щодо її розподілу в натурі. Рішенням суду від 19.09.2011 за позивачем також визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та виділена в натурі відповідна частина указаного домоволодіння. Таким чином, до позивача перейшло право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що вказана земельна ділянка є особистою власністю відповідача як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать рішенню Пирятинського районного суду від 03.10.2011, яке є чинним та обов'язковим до виконанням сторонами.

Крім того відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів стосовно його доводів про те, що підвал будувався за його кошти та він є його власником.

Рішенням суду від 19.09.2011 земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, площею 0,0743кв.м розподілено між сторонами відповідно до І варіанту розподілу земельної ділянки, зазначеному на Додатку №2 до висновку будівельно-технічної експертизи №2451. В особисте користування ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 337кв.м, в особистому користуванні ОСОБА_2 залишено земельну ділянку аналогічної площі, що відповідає варіанту розподілу будинковолодіння.

Отже, вимоги позивача про визнання за нею право власності на земельні ділянки загальною площею 0,0337га, в тому числі 0,0259га (кадастровий номер НОМЕР_2) та 0,0078га (кадастровий номер НОМЕР_3) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з указаних вище підстав.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,00674га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1, необхідно припинити.

Керуючись ст.5-11, 57-60, 209, 212-215, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, з урахуванням уточнення - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,00674га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельні ділянки загальною площею 0,0337га, в тому числі 0,0259га (кадастровий номер НОМЕР_2) та 0,0078га (кадастровий номер НОМЕР_3) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Нагорна