Справа № 465/5138/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/2955/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ЛКП «Навколо базару» - ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Навколо базару» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Навколо базару» про визначення прибудинкової території та її розміру,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Львівське комунальне підприємство (далі-ЛКП) «Навколо базару» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги з утримання будинку №6 по вул.Зерова у м.Львові та прибудинкової території, яка станом на 23.07.2015 року становить 6243 грн. 16 коп., оскільки відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі №4 цього будинку, проте, за вказаний вид житлово-комунальних послуг не сплачують, у звязку з чим, перед зверненням до суду із вказаним позовом, підприємство у березні 2015 року зверталось із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, але виданий судовий наказ був скасований судом за заявою відповідачів.

У грудні 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити прибудинкову територію та її розмір по вул.Зерова, 6 у м.Львові, за утримання якої їй нараховані послуги.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2017 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ЛКП «Навколо базару» заборгованість за послуги в розмірі 191 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ЛКП «Навколо базару» судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В задоволенні решти вимог та вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Рішення суду оскаржило ЛКП «Навколо базару», просить його скасувати в частині вирішення позову ЛКП «Навколо базару» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ЛКП «Навколо базару» задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що в оскаржуваній ним частині рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального закону щодо строку позовної давності і не враховано, що звернення до суду із заявою про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, який після переривання обчислюється заново. Звертає увагу, що такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року, який суд повинен був врахувати при вирішення спору в цій частині. Апелянт також зазначає, що нарахування за вказаний вид послуг здійснювалось на підставі затверджених міською радою тарифів, відповідачі не відмовлялись від таких послуг і своїх претензій щодо якості їх надання у встановленому законом порядку не висловлювали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 1994 року є власником квартири АДРЕСА_1, в якій вона зареєстрована разом із своїм сином відповідачем ОСОБА_4 (а.с.5, 135).

Вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні ЛКП «Навколо базару», який визначений органом місцевого самоврядування виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Договору про надання вказаного виду житлово-комунальних послуг на підставі затвердженого у встановленому законом порядку типового договору між сторонами укладено не було.

З розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, який позивач надав за період з січня 2010 року по червень 2015 року включно (а.с.6-7), встановлено, що заборгованість по оплаті вказаного виду послуг станом на липень 2015 становить 6243 грн. 16 коп.

З цього ж розрахунку також встановлено, що заборгованість станом на січень 2010 року становить 2980 грн. 21 коп., проте, представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що іншого розрахунку, зокрема, за попередній, до січня 2010 року, період, підприємство надати не може, оскільки така інформація на підприємстві не збереглась.

Починаючи з січня 2010 року, ОСОБА_3 частково вносилась плата за надані послуги, а саме: у квітні, червні та липні 2010 року на загальну суму 56 грн. 56 коп., однак, більше платежів за вказані послуги за спірний період на рахунок позивача не надходило.

23.03.2015 року Франківським районним судом м.Львова за заявою ЛКП «Навколо базару» від 18.03.2015 року було видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за вказаний вид житлово-комунальних послуг в розмірі 5985 грн. 46 коп. та судового збору в розмірі 121 грн.80 коп., однак, такий було скасовано ухвалою цього ж суду від 20.04.2015 року за заявою боржників (а.с.4, 157).

Таким чином, за відсутності договору, правовідносини між сторонами щодо надання вказаного виду житлово-комунальних послуг регулюються нормами спеціального нормативного акту в цій сфері правовідносин - Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є одним з видів житлово-комунальних послуг функціонального призначення, складовими частинами якої є, зокрема: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремон, вивезення побутових відходів тощо.

Згідно з наданою позивачем інформацією щодо складових тарифу послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по будинку №6 на вул.Зерова у м.Львові (а.с.189-192), у спірний період позивач повинен був виконувати такий перелік робіт, які входили до названого виду житлово-комунальних послуг, а саме: прибирання прибудинкової території; освітлення місць загального користування; обслуговування димовентиляційних каналів;обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та водовідведення; поточний ремонт; дератизацію; вивезення твердих побутових відходів. Витрати на підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період та витрати на аварійні служби були виключені із складових тарифу названого виду послуг з 01.06.2011 року.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

У спірний період на вказаний вид житлово-комунальних послуг діяли тарифи, встановлені рішеннями Львівської міської ради, зокрема, №1651 від 26.11.2010 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців у м.Львові індивідуально по кожному будинку», №561 від 31.05.2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку», із змінами, внесеними рішеннями №389 від 01.06.2012 року, №397 від 08.06.2012 року, №276 від 29.04.2013 року, №854 від 14.11.2014 року «Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку за результатами по будинкових громадських слухань по ЛКП».

У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їхні якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.20 Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Частиною другою статті 21 цього Закону передбачено обовязок виконавця послуг, зокрема: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

У відповідності до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Представник виконавця повинен зявитись на виклик споживача, а у разі його неприбуття у погоджений строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії, такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обгрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

На підтвердження факту надання послуг позивач подав суду договори з підрядними організаціями щодо виконання окремих видів робіт, які входять до складових послуги з утримання будинку, акти виконаних робіт, звітну та бухгалтерську документацію тощо за період з 2012 по 2015 роки (а.с.54-85), а відповідач ОСОБА_3 доказів на підтвердження тієї обставини, що вона зверталась з актами-претензіями до позивача у встановленому законом порядку протягом всього спірного періоду, не надала.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3, як з власника квартири, заборгованості за послуги з утримання будинку, в якому знаходиться ця квартира, та прибудинкової території є законною та обгрунтованою.

При цьому, вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з відповідача ОСОБА_4 є безпідставною, оскільки в силу вимог ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.156, 162 ЖК України, належним відповідачем за таким позовом є власник квартири, а участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні разом з власником, в оплаті за житлово-комунальні послуги визначається за домовленістю між ними та власником цього жилого приміщення і обовязок оплати вказаного виду житлово-комунальних послуг виникає у них лише перед власником жилого приміщення, а не перед виконавцем цих послуг.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3, яка є власником квартири, звернула увагу суду на те, що її син ОСОБА_4 не є належним відповідачем за позовом ЛКП.

Отже, з наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача, предявленої до відповідача ОСОБА_4, за безпідставністю.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача за спливом позовної давності, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, не застосувавши норму ст.264 ЦК України про переривання перебігу позовної давності, а тому дійшов невірного висновку про стягнення у користь позивача лише 191 грн. 85 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, тобто за період з квітня по червень 2015 року (60,58 грн. +68,05 грн. +63,22 грн.). Висновки суду в цій частині є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позві (ч.4 ст.267 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 21.01.2015 року (Справа №6-214цс14), судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (а ЛКП в силу загальних норм, які регулюють зобовязальні правовідносини, є кредитором по відношенню до відповідача, як боржника) на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Як встановлено з наданих позивачем письмових доказів, які досліджувались судом першої інстанції, позивач 18.03.2015 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаний вид житлово-комунальних послуг, а тому в силу наведеної вище норми ст.264 ЦК України та висновку Верховного Суду України, перервав перебіг позовної давності, який з цього часу підлягає обчисленню заново.

Отже, враховуючи наведені вище обставини та норми ст.ст.256, 257, 264, 267 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що до стягнення з відповідача ОСОБА_3 у користь ЛКП «Навколо базару» підлягає заборгованість за вказані послуги за період з березня 2012 року по червень 2015 року включно в розмірі 2253 грн. 85 коп., а вимоги за період до березня 2012 року не підлягають до задоволення, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем у суді першої інстанції і причин, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведено.

Враховуючи проаналізовані вище норми матеріального закону та наведені апеляційним судом мотиви, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позову ЛКП «Навколо базару» на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ЛКП «Навколо базару» і стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2012 року по червень 2015 року включно в розмірі 2253 грн. 85 коп.

В задоволенні решти вимог ЛКП слід відмовити з наведених вище мотивів, а саме: до відповідача ОСОБА_4 за безпідставністю, а до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за період до березня 2012 року, - за спливом строку позовної давності.

У звязку з тим, що рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог ЛКП «Навколо базару» з ухваленням в цій частині нового рішення по суті вимог про часткове задоволення позову, й тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи (а.с.23), то відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп. підлягають компенсації ЛКП «Навколо базару» пропорційно до частини задоволених вимог, а саме: у розмірі 184 грн. 16 коп., - за рахунок держави.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому визначених процесуальним законом підстав для його перегляду в апеляційному порядку в цій частині немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Навколо базару» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Львівського комунального підприємства «Навколо базару» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Навколо базару» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Львівського комунального підприємства «Навколо базару» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2012 року по червень 2015 року включно у розмірі 2253 (дві тисячі двісті пятдесят три) гривень 85 ( вісімдесят пять) копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 16 (шістнадцять) копійок компенсувати Львівському комунальному підприємству «Навколо базару» за рахунок держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5