Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу будинку, припинення права власності, визнання права власності, стягнення коштів за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року та ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 з умовою розстрочення оплати його вартості у розмірі 108 тис. грн частинами до 01 березня 2010 року.

Крім того, 13 березня 2008 року, 27 березня 2008 року та 06 травня 2008 року вони уклали три договори позики на суму 25 тис. грн кожен зі сплатою 7,5 % річних та 0,5 % пені за прострочення повернення коштів під заставу даного домоволодіння.

Однак в обумовлені строки відповідачка платежі за будинок не здійснила, отримані в позику кошти не повернула.

З урахуванням уточнень позивач просив розірвати договір купівлі-продажу зазначеного вище будинковолодіння, припинити право власності ОСОБА_4 на нього, зобов'язати її передати будинок, стягнути з неї пеню за договором купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 197 100 грн та суму боргу за трьома договорами позики в розмірі 75 тис. грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 укладений 25 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Припинено право власності ОСОБА_4 та відновлено право власності ОСОБА_3 на зазначене вище будинковолодіння.

Зобов'язано ОСОБА_4 передати спірне нерухоме майно в користування ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 197 100 грн, суму позики за трьома договорами позики у розмірі 75 тис. грн, усього 272 100 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2 721 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2015 року змінено в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми боргу та розподілу судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 173 тис. грн, із яких: пеня - 100 тис. грн та сума боргу за трьома договорами позики - 73 тис. грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 730 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення не повністю відповідають зазначеним вимогам закону.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 належний йому на праві власності вказаний будинок вартістю 110 500 грн. За домовленістю сторін 2 500 грн сплачені покупцем продавцю до укладення договору.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу відповідач зобов'язалася оплатити позивачу залишок вартості будинку у розмірі 108 тис. грн у розстрочку частинами до 01 березня 2010 року.

Згідно з п. 5.2 договору право власності на будинок переходить від продавця до покупця після повного розрахунку його вартості. На підтвердження факту повного розрахунку продавець подає заяву, підпис на якій засвідчується нотаріально.

У подальшому між сторонами було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 квітня 2013 року, згідно з якою відповідачку зобов'язано щомісяця сплачувати вартість будинку і борг за позикою.

При цьому, сторони також дійшли згоди, що у разі несплати ОСОБА_4 щомісячних обов'язкових платежів протягом трьох місяців, ОСОБА_3 має право має право вважати дану мирову угоду закритою і пред'явити вимоги до ОСОБА_4 по виконанню обов'язків за договорами позики - застави від 13 березня 2008 року, 27 березня 2008 року, 06 травня 2008 року та договором купівлі-продажу будинку від 25 лютого 2008 року. При цьому, сторони домовились, що сплачені щомісячні платежі, окрім штрафів, будуть розподілятися між зазначеними договорами порівну по ј частини сплаченої суми у рахунок виконання обов'язків кожного договору у черговості, встановленій відповідними договорами, а при відсутності такої черговості в договорі, у черговості, встановленій ст.534 ЦК України (а. с. 38).

Також між сторонами були укладені три договори позики від 13 березня 2008 року, 27 березня 2008 року та 06 травня 2008 року, кожний на суму 25 тис. грн.

Однак умови договору купівлі продажу від 25 лютого 2008 року та умови мирової угоди, укладеної 10 квітня 2013 року, відповідачка належним чином не виконує, оплату за будинок до теперішнього часу не здійснила.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачка не виконала умов договору купівлі-продажу будинку, договорів позики та мирової угоди, оплату вартості нерухомого майна до теперішнього часу не здійснила, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу домоволодіння підлягає розірванню, а будинок - поверненню позивачеві.

Змінюючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції провів розрахунок основної заборгованості за договорами позики (зарахував у погашення боргу 2 тис. грн, сплачених відповідачкою 24 березня 2014 року) і на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені за договором купівлі-продажу будинку, врахувавши стан здоров'я ОСОБА_4 та те, що сума пені значно перевищує розмір основного боргу.

Звисновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Суди, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012 року № 6-149цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановивши, що з боку ОСОБА_4 мало місце порушення умов договору купівлі-продажу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про його розірвання.

Застосувавши положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не перевірили доводи відповідачки про те, що зобов'язання зі сплати грошових коштів з її боку частково виконане.

Так, відповідачка посилалась на те, що нею сплачено ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 36 450 грн. для погашення зобов'язання згідно з договором купівлі-продажу від 25 лютого 2008 року й надала копію відомості розрахунків, яка підписана нею і позивачем, починаючи з 05 лютого 2008 року до 04 квітня 2013 року.

Крім того, згідно відомостей розрахунків за трьома договорами позики від 27 березня 2008 року, 06 травня 2008 року та 13 березня 2008 pоку ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти на загальну суму 15 600 грн.

Загальна сума платежів за договором купівлі-продажу та трьома договорами позики складає 52 050 грн.

Суд на порушення вимог ст. ст. 213 - 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, пояснень відповідачки належним чином не перевірив, не з'ясував, яка дійсна сума сплачена відповідачкою за договором купівлі-продажу будинку та не перевірив розрахунок пені, зроблений позивачем.

Крім того, стягуючи з відповідачки на користь позивача 100 тис. грн пені за договором купівлі-продажу, суд не врахував, що згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив позовних вимог і не врахував, що розірвання договору і вимога повернення оплати є різними способами захисту порушеного права.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на вказані вище обставини справи уваги не звернув, зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

Стягнувши лише борг за договором позики, суди, при цьому, не звернули увагу на те, що зазначеним вище договором передбачені 5 % за кожен день користування позикою до дня її повернення, а також пеня у розмірі 0,5 % від суми позики за кожен день прострочки (п. 2.1, 2.3 договору позики).

Тобто, ці вимоги судом не були розглянуті.

Крім того, зменшуючи розмір боргу із 75 тис. грн до 73 тис. грн у зв'язку зі сплатою ОСОБА_4 2 тис. грн, апеляційний суд не звернув увагу на те, що умовами договору позики, зокрема п. 2.3 передбачений порядок зарахування сплачених коштів у черговості відповідно до ст. 534 ЦК України, згідно з якою у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик