Справа № 463/357/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/4839/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, Личаківський ВДВС ЛМУЮ про заміну сторони виконавчого провадження, -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, просила замінити стягувача ОСОБА_4 на правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 48007428 по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2015 року по справі № 463/357/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 05.09.2014 року.

В обгрунтування вимог покликалась на те, що Личаківським районним судом м. Львова 04.06.2015 року ухвалено рішення по справі № 463/357/15-ц (провадження № 2/463/671/15) про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 05.09.2014 року. 28.09.2016 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги по вищезазначеному зобовязанню. У звязку із зміною кредитора у зобовязанні, просить замінити стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова 04.06.2015 року.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 48007428 по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2015 року по справі № 463/357/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 05.09.2014 року відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою.

В апеляційній скарзі покликається на те, що правочин може вчинятись усно або в письмовій формі.

При цьому, правочин який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Таким чином, нотаріальне посвідчення договору не є його формою, встановленою законом.

Оскільки договір відступлення права вимоги між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено в письмовій формі (формі укладення договору позики), вимоги до якої закріплено в ст. 207 ЦК України та серед яких не має вимоги про обовязковість нотаріального посвідчення, вимоги заяви є підставними.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Апелянт ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Бржник ОСОБА_6 та представник Личаківського ВДВС будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 100-101), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Звертаючись в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження ОСОБА_2 покликалася на те, що 28.09.2016 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги по зобовязанню за договором позики від 05.09.2014 року та у звязку із зміною кредитора у зобовязанні, просила замінити стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова 04.06.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, був вчинений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, однак договір відступлення права вимоги вчинений тільки у письмовій формі без нотаріального посвідчення договору.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, суд дійшов висновку про те, що договір про відступлення права вимоги не створив юридичних наслідків для сторін

Враховуючи вимоги закону та докази досліджені районним судом колегія суддів не погоджується із таким висновками місцевого суду з наступних підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить з наступного.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

За змістом ч.ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична чи юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2015 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 05.09.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 борг по договору позики від 05.09.2014 року в розмірі 160185,54 грн. (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят пять грн. 54 коп.) з яких: 134472 грн. сума боргу, 1912 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання та 23801,54 грн. - інфляційних втрат, 984,05 грн. судового збору.

На підставі цього рішення Личаківським районним судом м. Львова 30.06.2015 року видано представнику ОСОБА_4 виконавчий лист № 2/463/671/15, який предявлений до виконання до Личаківського ВДВС ЛМУЮ ГУЮ у Львівській області.

06.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 48007428 по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2015 року (а.с. 6).

28.09.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено у письмовій формі договір відступлення права вимоги за договором позики від 05.09.2014 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Заборгованість ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 станом на 04.06.2015 року становила 160185,54 грн. (а.с. 7).

Підставами виникнення цивільних прав і обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов»язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов»язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобовязанні він замінюється правонаступником.

У зв»язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття особи з виконавчого провадження, у зв»язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини пятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони.

При цьому, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи встановлено, що вказане вище виконавче провадження на даний час зупинене (а.с. 38-41).

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що по справі відсутні передбачені законодавством підстави для заміни сторони виконавчого провадження, не відповідають встановленим обставинам справи.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ в постанові від 20 листопада 2013 року у справі N 6-122цс13, керуючись змістом статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (статті 104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті 512, 513, 520, 521 ЦК України).

Згідно із ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Форма правочину визначена статтею 205 ЦК України за якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст 209 ЦК України).

Статтею 208 ЦК України визначено правочини, які належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно із ч. 4 ст. 209 ЦК України на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

З матеріалів цивільної справи № 463/357/15-цсудом першої інстанції встановлено, що договір позики від 05.09.2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 5-7) був вчинений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 497.

Таким чином, місцевий суд фактично правильно констатувавши факт вчинення у письмовій формі договору позики від 05.09.2014 р., дійшов хибного висновку про те, що його формою є також нотаріальне посвідчення такого, відтак оскільки договір про відступлення права вимоги вчинений тільки у письмовій формі без нотаріального посвідчення договору, такий не створив юридичних наслідків для сторін, які його уклали.

В свою чергу, у п. 1.3 договору про відступлення права вимоги передбачено, що новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань в обсязі і на умовах згідно договору позики від 05.09.2014 р. та рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2015 року у справі № 463/357/15-ц.

Право вимоги за цим договором переходить до нового кредитора в момент підписання даного договору сторонами. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх заобовязань за цим договором. Цей договір складений українською мовою у простій письмовій формі, у двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу (п. 4.1, 4.2, 4.6 договороу).

Відтак, за умовами вказаного вище договору до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за договором позики від 05.09.2014 р., укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, оскільки сторони договору про відступлення права вимоги дійшли висновку та згоди про вчинення такого у письмовій формі та моменту переходу прав за ним, що не суперечить ст. 513 ЦК України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Судом не встановлено, що правомірність правочину з відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги до ОСОБА_2, у передбаченому законом порядку спростована.

Сам договір відступлення права вимоги не є предметом перегляду в цій справі.

Що стосується висновків суду першої інстанції про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 28 вересня 2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з огляду на ч. 1 ст. 220 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на роз»яснення, викладені у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно якого з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Разом з тим, норма закону, яка б покладала на сторони обовязок нотаріально посвідчувати договір про відступлення права вимоги, у законодавстві відсутня, відтак з огляду на приписи ч. 1 ст. 220 ЦК України вказаний договір не може бути кваліфікований, як нікчемний.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що є підстави для заміни стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 48007428, яке відкрито державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_9 06.07.2015 року на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у справі у справі № 463/357/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 по договору позики від 05.09.2014 року в розмірі 160185,54 грн. (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят пять грн. 54 коп.) з яких: 134472 грн. сума боргу, 1912 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання та 23801,54 грн. - інфляційних втрат та 984,05 грн. судового збору, правонаступником ОСОБА_2.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року скасувати.

Постановити нову увалу, якою заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, Личаківський ВДВС ЛМУЮ про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 48007428, яке відкрито державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_9 06.07.2015 року на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у справі № 463/357/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 по договору позики від 05.09.2014 року в розмірі 160185,54 грн. (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят пять грн. 54 коп.) з яких: 134472 грн. сума боргу, 1912 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання та 23801,54 грн. - інфляційних втрат та 984,05 грн. судового збору, правонаступником ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_10