Справа № 152/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Мар`яни Олександрівни, з участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком, в якому зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 27.07.2013 року. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з відповідачем не склалося у звязку з непристойним способом життя останньої, зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами та стосунками з іншими чоловіками. З серпня по жовтень 2016 року їхній син проживав з відповідачем ОСОБА_3, однак через відсутність належних умов проживання, з жовтня 2016 року і по теперішній час син проживає з ним.

З часу проживання дитини з ним, відповідач не приділяє синові належної уваги, бачиться з ним рідко, не цікавиться його життям та розвитком, не водить до садочка та поліклініки, фактично самоусулась від виконання батьківських обовязків. Натомість він, як батько, турбується про духовний та фізичний розвиток свого сина, виховує його та забезпечує матеріально, маючи власне житло у м. Києві, добрі умови проживання, постійну роботу та стабільний заробіток.

Просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним ОСОБА_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.06.2017 року не заперечувала щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 біля батька ОСОБА_1 посилаючись на те, що в даний час вона не має можливості забезпечити дитині належні умови проживання, утримання, виховання. Разом з тим, запевняла суд, що спору з позивачем про визначення місця проживання дитини у них не має і вона має намір і бажання укласти мирову угоду, проте ні на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, призначене на 08.06.2017 року, ні в судове засідання, призначене на 21.06.2017 року не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце проведення засідання Комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та судового засідання.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, до суду поступила заява від заступника керівника служби ОСОБА_6 про розгляд справи без участі представника ССД (а. с. 98).

Представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування за довіреністю від 04.01.2017 року ОСОБА_7 (а.с. 83) в судовому засіданні 01.06. 2017 року суду пояснила, що питання визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 24.07.2017 року, де були присутні обоє батьків. ОСОБА_3 не заперечувала проти того, щоб син проживав разом із батьком, але у травні між батьками дитини виник спір, тому питання визначення місця проживання дитини вдруге включено до порядку денного засідання Комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на 08.06. 2017 року. У теперішнє судове засідання представник органу опіки та піклування ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, направила суду висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування з максимальним урахуванням інтересів дитини (а.с.98).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І БК № 212281, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції 27.07.2013 року (а.с.5).

Від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 541059, виданим повторно Дарницьким районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12.01.2017 року (а.с.6).

Подружні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинені.

Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина і тому це є предметом даного судового розгляду.

Син подружжя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з жовтня 2016 року проживає з батьком позивачем по справі ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1, батьком створені необхідні умови для розвитку, виховання та утримання дитини (а.с.12, 61,71).

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання, фізично здоровий, має стабільний дохід та належні житлово-побутові умови, є співвласником квартири зі всіма зручностями, в якій проживає разом з дитиною і батьками (а.с.11,12).

Відповідно до трудового договору від 15.02.2017 року та наказу № 15 від 17.02.2017 року, ОСОБА_1 працює на посаді водія експедитора в ФОП ОСОБА_9 з 15.02.2017 року, отримуєсередню заробітну плату (а.с. 8,9, 95, 96).

З повідомлення Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №275 Дарницького району міста Києва №2175 від 06.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад. З лютого 2017 року по теперішній час дитину до закладу супроводжують переважно батько ОСОБА_1, дідусь ОСОБА_10 та бабуся ОСОБА_11, декілька разів була мати. На святкових заходах були присутні тато, дідусь та бабуся. Мати жодного разу святкові заходи не відвідувала, успіхами дитини не цікавилась. Квитанції за харчування ОСОБА_5 сплачує батько (а.с.10, 97).

Мати дитини ОСОБА_5 ОСОБА_3 постійного місця проживання та роботи не має, в даний час не спроможна створити дитині гідні матеріально побутові умови та належний рівень утримання і виховання.

За правилами п. 4 ст. 19, 158 СК України , що при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору, який приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають значення для справи.

Згідно висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 12.06.2017 року за №101-5540/03 встановлено, що під час зясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі детального вивчення матеріалів справи, перевірки умов проживання обох батьків та малолітньої дитини, дослідження способу життя батьків, їх ставлення до виховання дітей, взаємовідносин в сімї, документів та обставин, які мають значення для справи, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 (а.с.99-100).

На підтвердження обґрунтованості позову ОСОБА_1 посилався на показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 З цього приводу суд допитав вказаних свідків, які в сукупності суду показали, що ОСОБА_5 з жовтня 2016 року проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 у його квартирі в м. Києві по вулиці Привокзальній. Батько створив для дитини необхідні житлові та побутові умови, займається вихованням сина, здатен забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини. Натомість мати дитини ОСОБА_3 не приділяє дитині належної уваги, бачиться з нею рідко, не достатньо цікавиться її життям та розвитком, матеріально не утримує.

Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони підтверджуються документами, дослідженими і перевіреними судом, узгоджуються між собою, не викликають сумніву і оцінюються судом в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 19, 141, 150, 157, 160, 161 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства."

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини встановлює, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно зі ст. 8 ЗУ " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У п. 6 "Декларації прав дитини" Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що "дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю".

За приписами ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…( ст. 15 ЗУ " Про охорону дитинства").

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини .

Відповідно до п.п. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобовязані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.ч.1,2 ст.155 СК України).

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

За приписами ст. 12 Конвенції про права дитини, дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Зазначені положення Конвенції кореспондуються з ч.2 ст. 171 СК України, якою передбачено, що при вирішенні спору, в тому числі і про місце проживання, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана судом. Судом не опитувалась малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки, з огляду на трьохрічний вік, хлопчик не здатний висловити свою думку про бажане місце проживання.

Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Крім цього, ЄСПЛ у справі "Стрижак проти України" констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано ЄСПЛ як порушення частини 1 статті 6 Конвенції з огляду на відмову повідомити заявника про дату та час слухання у цій справі (пункти 39-41 рішення).

Право на публічний розгляд справи позбавлене сенсу, якщо сторона, яка бере участь у справі, не повідомляється про судовий розгляд з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд у тому випадку, якщо особа вирішить скористатися своїм правом, передбаченим національним законодавством (пункт 21 у рішенні ЄСПЛ у справі "Яковлєв проти Російської Федерації").

Відповідач у даному цивільно правовому спорі ОСОБА_3 не використала в повній мірі можливість і право реалізувати свої процесуальні права, на виклик суду з'явилася лише один раз, не заперечувала, щоб син проживав біля батька, натомість заперечувала посилання у позовній заяві на непристойний спосіб життя, вживання нею алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Небажання ОСОБА_3 надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зявлятися на виклик суду, дало суду право при розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем.

Отже, суд, дослідивши всі обставини даного цивільно правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку прийшов до висновку, що визначення місця проживання дитини біля батька є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у рішенні від 18.12.2008 наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що на час вирішення судом спору найбільш сприятливим для дитини та відповідним її інтересам щодо належних умов її проживання, виховання та розвитку буде рішення про встановлення місця проживання її з батьком.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідач як мати, незважаючи на проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та прийнятті участь у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням, що позивачем не заперечувалось.

Суд також констатує факт, що позивачем ОСОБА_1 доказів в підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 веде непристойний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами суду не надано.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позовної заяви позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 640 грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу №7, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст. 3,9,12, 18,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), п.п. 2, 6 "Декларації прав дитини" Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., ст.ст. 6, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 19, 141, 150, 157, 160, 161СК України, ст.ст. 8,12,15 ЗУ "Про охорону дитинства," суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Мар`яни Олександрівни, з участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 Мар`яни Олександрівни на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська