АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/587/17 Головуючий 1 інст. - Сітало А.К.
Справа № 644/399/15-ц Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом», генерального директора Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та інших виплат, які не були сплачені на час звільнення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Турбоатом» з 09.12.2003 року та була звільнена з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила:

визнати незаконним і скасувати наказ № 510-к від 17.12.2014 р. про звільнення її з займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, виданий генеральним директором ВАТ «Турбоатом» ОСОБА_4; поновити її на посаді машиніста крану 5-го розряду цеху № 60 ВАТ «Турбоатом»; стягнути з ВАТ «Турбоатом» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ВАТ «Турбоатом» на її користь заробітну плату та інші виплати, які не були сплачені на час звільнення станом на 17.12.2014 р.; стягнути з генерального директора ВАТ «Турбоатом» - ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що згідно наказу № 510-к від 17.12.2014 її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою для звільнення стали протоколи засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці № 79 від 24.11.2014 р. та за № 84 від 10.12.2014 р.

Зазначала, що підстави її звільнення є незаконними та необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам, а наказ про звільнення підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням відповідачами діючого законодавства про працю.

Вказувала, що 11.09.2014 р. при виконанні робіт по скантуванню камери вагою понад п'ять тонн лопнув стропильний трос, який чіпляв за спеціальну скобу крану стропальник ОСОБА_5 Внаслідок обриву стропильного тросу було травмовано ОСОБА_6, який від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Безпосередньо після вказаних подій було встановлено, що стропильний трос, який чіпляв ОСОБА_5 був значно меншого діаметру, ніж встановлено діючими нормами безпеки праці. Під час проведення перевірки про обставини нещасного випадку вона повідомила інспектора держтехнагляду про фальсифікацію з боку виконуючого обов'язки начальника цеху № 60 ОСОБА_7 та про підміну стропильного тросу. У зв'язку із чим ОСОБА_7 пообіцяв звільнити її з займаної посади за будь-яких підстав, якщо вона не змінить свої пояснення, однак вона відмовилась виконувати ці вимоги. До результатів роботи комісії по перевірці обставин нещасного випадку 15.09.2014 р. за вказівкою ОСОБА_7 було видано наказ, відповідно до якого вона була відсторонена від виконання своїх професійних обов'язків без обґрунтування підстав прийнятого рішення. Протягом декількох наступних днів ОСОБА_7 шантажував її, залякував та наполягав на її звільненні за власним бажанням, однак вона відмовилась.

18.09.2014 року вона (ОСОБА_3.) звернулась із заявою на ім'я прокурора м. Харкова та повідомила про підробку матеріалів розслідування нещасного випадку та зловживаннях, які мали місце з боку виконуючого обов'язки цеху № 60 ВАТ «Турбоатом» ОСОБА_7 На підставі її заяви, у відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 214 КПК України, відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України в діях ОСОБА_7, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Дізнавшись про звернення до правоохоронних органів, ОСОБА_7 ініціював проведення засідань комісії по перевірці знань з питань охорони праці, які відбулися 24.11.2014 р. та 10.12.2014 р. Вважала, що вказані засідання мали формальний характер та були направлені не на перевірку знань, а на приниження її гідності з метою подальшого звільнення з займаної посади. Крім того, при проведенні перевірки знань були суттєво порушені її права, оскільки не ознайомили з наказом про підстави її проведення, дату та час. Про проведення вказаного засідання її було повідомлено безпосередньо на робочому місці та вже після початку роботи комісії. Також їй не було надано для ознайомлення ані протоколи засідань, ані атестаційні листи. За вказаних обставин вона була позбавлена можливості звернутись до комісії по трудових спорах з заявою про порушення свого права. Про результати засідань комісій, які відбулися 24.11.2014 р. та 10.12.2014 р., вона дізналась лише ознайомившись зі змістом наказу про звільнення, копію якого їй було вручено 17.12.2014 р.

Зазначала, що при її звільненні порушені положення діючого КЗпП України, а саме розірвання трудового договору з робітником з нею було проведено цеховим профкомітетом замість первинної профспілкової організації, як це передбачено п. 2 ч.1 ст.40 КЗпП України

Також вказувала, що її звільнення проведене без дотримання вимог п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та на порушення вимог ст.47 КЗпП України з нею не було проведено кінцевий розрахунок та фінансові виплати, передбачені законодавством при звільненні працівника.

Вказувала, що позбавлення її роботи без будь-яких правових підстав, їй відповідачами завдано моральну шкоду, оскільки негативно вплинуло на стан здоров'я, що в цілому змінило її життя, оскільки вона втратила нормальні життєві зв'язки з суспільством.

Представник ВАТ «Турбоатом» позов ОСОБА_3 не визнав, посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2016 рокув задоволенні позову ОСОБА_3відмовлено.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_3, яка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при перевірці її знань комісією заводу від 24.11.2014 року та 10.12.2014 року окрім членів комісії, затверджених наказом Генерального директора ВАТ «Турбоатом» від 23.01.2014 року, був присутній заступник головного інженера по охороні праці ОСОБА_8, який чинив тиск на членів комісії;вона не була ознайомлена належним чином з результатами засідання комісії по перевірці знань, внаслідок чого була позбавлена можливості звернутися до діючої на заводі комісії з трудових спорів у відповідності з ч. 1 ст. 225 КЗпП України із заявою про порушення її прав та просити назначити перевірку знань у складі кранового господарства за участю представника територіального управління Держмісттехнагляду в Харківській області за підприємствами з використанням звукозапису.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано відсутність доказів пропонування ВАТ «Турбоатом» переведення її на іншу роботу та відмови від запропонованої посади.

Вказує, що судом першої інстанції помилково не звернуто увагу на те, що питання щодо її звільнення вирішувалось не заводською, а цеховою профспілковою організацією.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в допиті свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7, чим позбавлено її можливості надання доказів на підтвердження обставин звільнення.

Вказує, що судом першої інстанції не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_10, які спростовують показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та як наслідок є доказом порушення вимог законодавства щодо об'єктивності та відсутності тиску на членів комісії при проведенні перевірки її знань.

Вважає, що судом не враховано, що вона була звільнена з роботи у зв'язку з нещасним випадком на виробництві в якому, керівництво підприємства звинувачує її.

Звертає увагу на те, що наказом директора ВАТ «Турбоатом» № 239-ОВ від 07.11.2014 року крім неї до дисциплінарної відповідальності були притягнуті й інші працівни, однак жодного з них не було звільнено.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що при її звільненні була порушена визначена законом процедура звільнення.

В запереченнях на апеляційну скаргу ВАТ «Турбоатом», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, які були предметом розгляду судом першої інстанції, і яким була надана правильна правова оцінка, просить залишити рішення районного суду без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що її звільнення відповідно до наказу Генерального директора ПАТ «Турбоатом» № 510-К від 17.12.2014 р. за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося у повній відповідності до вимог чинного трудового законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 з приводу поновлення її на роботі і пов'язаними з цим наслідками є такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 09.12.2003 року була прийнята машиністом крану 4-го розряду в цех № 83 ВАТ «Турбоатом». На підставі наказу № 48 від 01.02.2006 року ОСОБА_3 переведено машиністом крану 5-го розряду цеху № 83. Наказом № 132 від 05.05.2006 року позивача було переведено машиністом крану 5-го розряду в цех 73 ВАТ «Турбоатом» з 05.05.2006 р.

З 03.07.2006 р. по 17.12.2014 р. ОСОБА_3 працювала машиністом крану 5-го розряду цеху № 60 ВАТ «Турбоатом».

Згідно наказу № 510-к від 17.12.2014 р. позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. У наказі про звільнення зазначено, що підставою для звільнення є протоколи засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці № 79 від 24.11.2014 р. та № 84 від 10.12.2014 р.

Необхідність у проведенні позачергової перевірки знань з охорони праці була викликана нещасним випадком, пов'язаним із виробництвом, в результаті якого потерпілий - стропальник ОСОБА_6 від обриву строп та падіння вантажу отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких в подальшому, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 p., помер.

За фактом вказаного нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, комісією з розслідування нещасного випадку, до якої входили, в тому числі, і посадові особи ТУ Держгірпромнагляд у Харківській області, Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у м. Харкові, проведено розслідування.

За результатами розслідування комісією складено Акт за формою Н-5 та Акт за формою Н-1, згідно якого нещасний випадок з ОСОБА_6 стався, у тому числі, і у зв'язку з порушенням машиністом крану цеху № 60 ОСОБА_3 вимог безпеки при експлуатації вантажопідіймального крану. Одночасно, комісія зобов'язала ВАТ «Турбоатом» в строк до 30.11.2014 р. провести позачергове навчання та перевірку знань з питань охорони праці всім машиністам кранів цеху № 60.

Згідно висновку судової в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи № 438 від 23.03.2015 p., дії (бездіяльність) ОСОБА_3 щодо порушення вимог Правил будови та безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, Типової інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів) кранів мостового типу, знаходились у причинному зв'язку з тяжкими наслідками, що мали місце у вигляді травмування потерпілого ОСОБА_6

На виконання вимог комісії з розслідування нещасного випадку, який стався із стропальником ОСОБА_6, генеральним директором ПАТ «Турбоатом» 07.11.2014 р. видано наказ № 239-ОВ «Про виконання заходів, передбачених актом спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельними наслідками зі стропальником ОСОБА_6.», яким винних посадових осіб та працівників підприємства притягнуто до відповідальності, а також зобов'язано всім машиністам кранів цеху № 60 провести позачергове навчання та перевірку знань з питань охорони праці.

Відповідно до п. 2.13 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань по питанням охорони праці на ВАТ «Турбоатом», затвердженого наказом генерального директора ВАТ «Турбоатом» від 22.07.2005 р. за № 51-ОВ, при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони праці робітники на протязі одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань. При незадовільних результатах повторної перевірки знань питання відносно працевлаштування робітника вирішується відповідно до діючого законодавства. Згідно п. 2.14 вказаного Положення робітники які не пройшли навчання та перевірку знань з питань охорони праці не допускаються до роботи.

Відповідно до абз. 2 п.4.6 вказаного Положення робітники підрозділів, на яких стався нещасний випадок із смертельним наслідками, повинні на протязі місяця пройти позачергове навчання і перевірку знань з питань охорони праці.

За результатами засідання комісії з перевірки знань було складено протокол № 79 від 24.11.2014 p., відповідно до якого ОСОБА_3 показала незадовільний результат.

Наказом в.о. генерального директора заводу №490-к від 01.12.2014 р. ОСОБА_3 була відсторонена від роботи по керуванню вантажопідіймальним краном до проходження нею позачергової перевірки знань.

10.12.2014 р. було проведено повторну перевірку знань машиніста крану цеху № 60 ОСОБА_3 з питань правил будови та безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, та за результатами перевірки складено протокол № 84, з висновком про те, що ОСОБА_3 не знає питання, які перевірялись. Тобто, фактично була виявлена невідповідність працівника виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі в наслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров» я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає допуску до державної таємниці.

Звільнення з підстав, визначених в п. п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

Підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність.

Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обов'язків через недостатню кваліфікацію. Водночас, виконання окремих видів робіт передбачає обов'язкову наявність документа про освіту та присвоєння кваліфікації, про проходження перевірки знань, про допуск до роботи.

Законодавство про працю передбачає обов'язок працівників проходити навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Якщо працівник не може отримати задовільну оцінку про перевірці знань, він може бути звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Такий висновок відповідає типовому положенню про навчання і перевірки знань з питань охорони праці.

Для звільнення працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров» я, що свідчить про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов'язків і не може бути підставою для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відсутність вини у нещасному випадку, який стався на виробництві, на що посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки останню було звільнено з роботи не у зв'язку з її винністю у нещасному випадку, який стався з стропальником ОСОБА_6, а у зв'язку із службовою невідповідністю.

Згідно роз'яснень, наданих в п. п.18, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може виконувати покладених на нього обов'язків. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами в справі.

Як вбачається з протоколу повторної перевірки від 10.12.2014 року ОСОБА_3 повторно не склала перевірку знань машиніста цеха, в наслідок чого було зроблено висновок про її недостатню кваліфікацію.

ОСОБА_3 була повідомлена про результати іспиту, що вбачається з її підпису в екзаменаційній картці щодо складання іспиту ОСОБА_3 від 24.11.2014 року (т. 1, а.с. 191).

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не змогла оскаржити рішення цехового комітету щодо перевірки її знань з тих підстав, що їй не надали вказане рішення та суд першої інстанції відмовив їй у клопотанні про його витребування, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 не була позбавлена можливості самостійно звернутись до відповідача із заявою про отримання результатів оцінювання та у разі незгоди оскаржити їх в установленому законом порядку та строки до КТС або суду.

Доводи апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 не були запропоновані відповідачами вакантні посади при вирішенні питання про її звільнення, і вона не відмовлялась від пропозиції щодо працевлаштування на іншу посаду, спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з копії службової записки начальника цеху ОСОБА_7 №60-684 від 12.12.2014 року у зв'язку із незадовільними результатами перевірки знань 24.11.2014 року, 10.12.2014 року пропонується подальше працевлаштування ОСОБА_3

Як вбачається з повідомлення машиністу крану цеха №60 ОСОБА_3їй було запропоновано перевід на вакантну посаду згідно плану комплектації підрозділів підприємства на грудень 2014 року, а саме посаду прибиральника виробничих приміщень цеха №54. В матеріалах справи міститься акт від 15 грудня 2014 року, складений комісійно, відповідно до якого ОСОБА_3 ознайомлена з повідомленням про працевлаштування на вакантну посаду прибиральника виробничих приміщень цеха №54, однак від запропонованої роботи та підпису у повідомленні відмовилась.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердила зазначені обставини, пояснивши, що вказана посада її не влаштовувала.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що питання про звільнення повинно вирішуватись не заводською, а цеховою профспілковою організацією спростовуються Положенням про профспілкову організацію цеху № 60 ВАТ «Турбоатом», відповідно до якого цеховий комітет бере участь у розслідуванні нещасних випадків, які сталися з працівниками структурного підрозділу, відстоює та захищає інтереси потерпілого, сприяє проведенню медичного обстеження працівників, здійснює громадський контроль з дотриманням трудового законодавства та прийнятих рішень з охорони праці на виробництві, дає згоду або не погоджується на розірвання трудового договору з працівником з ініціативи роботодавця у випадках, передбачених законодавством.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на здійснення тиску на неї з боку представників адміністрації відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_15, а також щодо упередженого звільнення з підприємства, під час судового розгляду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Судовим розглядом не встановлено порушення процедури звільнення ОСОБА_3, тому її вимоги щодо поновлення на роботі з цих підстав задоволенню не підлягають.

Згідно протоколу №79 засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці від 24.11.2014 року ОСОБА_3 правила не знає.

Згідно протоколу №84 засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці від 10.12.2014 року ОСОБА_3 правила не знає.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_3, яка міститься в матеріалах справи остання працювала в цеху №83 з 09.12.2003 року до 05.05.2006 року, потім була переведена в цех №73. Таким чином посилання ОСОБА_3 на неналежність наданих характеристик ОСОБА_16, ОСОБА_17 з тих підстав, що вона не працювала під їх керівництвом є безпідставним та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_3 не було доведено вчинення відповідачами порушень чинного законодавства про працю при її звільненні, відсутні підстави й для стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди в порядку вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та по суті зводиться до переоцінки доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: