Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1646/17
Провадження № 2/433/869/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року,

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Певної О.С.,

при секретарі судового засідання Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2017 року ПАТ КБ « ПриватБанк » звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.07.2010 року остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 50 502,43 грн., яка складається з: 4 482,26 грн. - заборгованість за кредитом; 39 839,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2381,07 грн. - штраф (процентна складова), яка разом з витратами, повязаними з сплатою судового збору, підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві просив у разі неявки відповідача розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. На адресу суду неодноразово надсилали заяви з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату, без зазначення поважності причини неможливості прибуття в судове засідання, тому суд вважає неявку представника позивача неповажною та враховує попередню заяву , вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.(а.с.59,61).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її та відповідача участі, а також відмовити у задоволенні пред'явлених до ОСОБА_2 позовних вимог з огляду на порушення позивачем строків давності звернення до суду (а.с. 47,73).

Вивчивши письмову заяву представника відповідача, дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 22.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5, 6,7-30).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.07.2010 року, відповідач ОСОБА_2, станом на 31.07.2017 року, має заборгованість перед банком у загальному розмірі 50 502,43 грн., яка складається з: 4 482,26 грн. - заборгованість за кредитом; 39 839,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2381,07 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-4).

21 листопада 2017 року представником відповідача було надано письмове клопотання про витребування доказів у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме відомості щодо основної суми кредиту за договором; оригінал анкети - заяви та відомості щодо дати та суми останньої операції по зняттю коштів з картки. Крім того, просила суд визнати явку позивача в судове засідання обов'язковою (а.с. 54)

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 21 листопада 2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відомості щодо основної суми кредиту за договором; оригінал анкети - заяви та відомості щодо дати та суми останньої операції по зняттю коштів з картки, визнано обов'язковою явку позивача - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання (а.с. 56).

На виконання ухвали від 21.11.2017 року про витребування доказів представником позивача було надано заяву в якій зазначив, що надати оригінал кредитної справи немає змоги, оскільки документи знаходяться у Луганському архіві. На даний час взаємодія з архівом м. Луганська неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (а.с. 70).

Відповідач зобов'язався відповідно до умов надання кредиту за п. 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг використовувати і повернути банку кредит належним чином, сплативши проценти та інші платежі до 25 числа місяця, наступного за звітним, в якому здійснено платіж на користь відповідача, що він мав виконати згідно з ст. 526 ЦК України.

Зобов'язання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання відповідно до ст.ст. 548, 551 ЦК України забезпечені в п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафом в розмірі 500грн. + 5 % від заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 26).

Крім того, по справі встановлено, що на момент укладення кредитного договору сторонами було погоджено розмір кредиту 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.5)

Позивач у позовній заяві зазначає , що відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 1).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не пізніше, ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_2 під розписку про зміну розміру процентної ставки, а повідомлення про тарифи на сайті банку не є підтвердженням виконання обов'язку повідомлення клієнта про таку зміну.

Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно дост. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст.610,612 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно дост. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно дост. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи обставини позову, представник відповідача у своїй заяві просила суд застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності та зазначила що останній платіж було здійснено у серпні 2014 року у розмірі 450, 00 грн.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.07.2010 року наданого позивачем, вбачається, що за три роки перед зверненням (21.09.2017 року) позивача до суду, а саме : з 28.08.2014 року по 31.07.2017 року на погашення заборгованості за кредитом надійшло два платежі у розмірі 200 грн. (28.08.2014р.) та 250 грн (26.09.2014р) (а.с. 4).

Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - праві заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Враховуючи, що кредитним договором, укладеним у вигляді заяви клієнта, передбачені самостійні щомісячні платежі, то сплив строку позовної давності слід відраховувати окремо з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивач звернувся до суду 21 вересня 2017 року, тобто з пропуском загального трьох річного строку позовної давності, про що свідчить поштовий штамп (а.с. 39)

Суд вирішуючи питання чи мало місце переривання строку позовної давності виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

При цьому вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Так два платежі на суму 200 грн. та 250 грн. зазначені позивачем в розрахунку заборгованості, не підтверджено квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення цього платежу особисто відповідачем та визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій.

Також судом з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.07.2010 року встановлено, що ці два платежі були зроблені не відповідачем, а позивачем самостійно, шляхом списання коштів з карткового рахунку відповідача.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні "Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ як джерело права,позовна давністьце законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії").

Згідно ізст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-2891цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-2891цс16 зазначено, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Відповідно до п. 1.1.7.31 вищевказаних Умов строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 50 років.

Встановлено, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, водночас заява позичальника не містить умови щодо збільшення позовної давності за цими кредитними зобов'язаннями.

Тому суд, не приймає до уваги п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, щодо збільшення строку позовної давності - , враховуючи правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15, дійсно позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної даності укладається в письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України), в якій зазначено згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах. Телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов і правил надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. 1ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, а в задоволенні позову належить відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно дост. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2017 року.

Суддя О.С. Певна

12.12.17