АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 660/545/16-ц Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В. Номер провадження 22-ц/791/111/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якого діє ОСОБА_6, до ОСОБА_7, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, про визнання права власності в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_7, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: Любимівська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування, та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, та від імені якого діяв ОСОБА_12, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якого діє ОСОБА_6, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_6 зазначив про те, що 06 січня 2003 року померла мати позивача ОСОБА_13, після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно.

На момент смерті разом із ОСОБА_13 проживали її син ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_7, які прийняли спадщину як такі, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

За час шлюбу ОСОБА_13 та ОСОБА_7 придбали будинок № 45, розташований по вулиці Центральній в с. Любимівка Херсонської області, який був зареєстрований на відповідача, а також приватизували земельну ділянку, виділену для обслуговування зазначеного будинку.

Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після матері у звязку з тим, що частка померлої у спільному сумісному майні не виділена.

Посилаючись на те, що придбане батьками за час шлюбу нерухоме майно належало останнім на праві спільної сумісної власності, із рівними частками, а позивач має право на частку належного його матері майна як її спадкоємець за законом, ОСОБА_6 просив суд поновити строк позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом, визначити 1/2 частку померлої у спільній сумісній власності подружжя та визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину зазначеного спадкового майна.

У червні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користування та виселення, зазначаючи, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: с. Любимівка, Нововоронцовського району, Херсонської області, вул. Центральна, 45.

У зазначеному будинку він проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_13, яка померла 06.01.2003 року.

На початку 2000-х років у спірному будинку без його згоди зареєструвався його син ОСОБА_5, який разом зі своєю дружиною вселився в будинок у 2005 році та продовжує проживати в ньому по теперішній час.

У 2016 році йому (ОСОБА_7М.) стало відомо, що окрім сина та його дружини у будинку були зареєстровані діти та онуки останнього, які у спірному житловому приміщенні на даний час не проживають.

Посилаючись на те, що син та його дружина припинили з ним сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, постійно порушують правила співжиття та роблять неможливим його проживання в будинку, а ОСОБА_10, ОСОБА_11 та неповнолітні ОСОБА_14 і ОСОБА_15 не проживають у спірному будинку на протязі декількох років, ОСОБА_7 просив суд усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком, визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та неповнолітніх ОСОБА_14 і ОСОБА_15 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, виселити ОСОБА_5 і ОСОБА_9 із спірного будинку.

Ухвалою суду від 07 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обєднані в одне провадження.

Рішенням суду від 25 жовтня 2016 року поновлено строк позовної давності за позовною заявою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5.

Позов представника позивача ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визначення частки померлої у спільному сумісному майні та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 45 в селі Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_13.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 45 в селі Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області (державний акт від 18 грудня 2002 року серії ІІ-ХС № 027605) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_13.

В решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням та їх виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_12, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого до нього позову та про задоволення зустрічних позовних вимог, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення ОСОБА_5 до суду з позовом та щодо прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_13, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, не відповідають обставинам справи і зроблені без врахування наданих ним на спростування позовних вимог доказів.

Під час розгляду справи апеляційним судом, а саме: 25 грудня 2016 року ОСОБА_7 помер.

Ухвалою від 07 серпня 2017 року апеляційний суд залучив до участі в справі правонаступників ОСОБА_7 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

В судовому засіданні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_13, які із 07.08.1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с. 9,10/.

25 грудня 1991 року ОСОБА_7 відповідно до посвідченого секретарем виконкому Любимівської сільської ради договору купівлі-продажу придбав житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлями, розташований в с. Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області по вул. Центральній,45 /а.с.8/.

18 грудня 2002 року Любимівська сільська рада народних депутатів видала на імя ОСОБА_7 Державний акт на право приватної власності на землю, а саме: на земельну ділянку площею 0,1542га у межах згідно з планом, яка розташована на території Любимівської сільської ради Нововоронцовського району, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд /а.с. 11/.

06 січня 2003 року мати ОСОБА_5, а дружина ОСОБА_7 ОСОБА_13 померла /а.с. 7/.

На день смерті ОСОБА_13 була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з нею за наведеною вище адресою були зареєстрованими та проживали її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_5, які в установлений ст.553 ЦК УРСР 1963 року, що регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, строк від спадщини після ОСОБА_13 не відмовлялися.

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зважаючи на наведені вище положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та враховуючи, що ОСОБА_5 проживав разом з матірю і протягом шести місяців після її смерті фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він прийняв спадщину і ця спадщина визнається належною йому з моменту відкриття спадщини, тобто із 06 січня 2003 року.

Правильним та обґрунтованим колегія суддів вважає також висновок суду про те, що до складу спадкового майна після ОСОБА_13 входить ? частина придбаного на імя ОСОБА_7 в період їх зареєстрованого шлюбу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в с. Любимівка Нововоронцовського району по вул. Центральна, 45.

При житті ОСОБА_7М, визнавав той факт, що зазначене нерухоме майно має правовий статус спільного сумісного майна подружжя, однак вважав, що позивач пропустив строк позовної давності щодо витребування частки померлої в будинку у судовому порядку.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_5 постійно, протягом тривалого періоду часу, до та після смерті матері, проживав у спадковому будинку, який є єдиним житлом його та його сімї, і ОСОБА_7 як титульний власник не заперечував його прав на користування та володіння цим нерухомим майном та зважаючи на положення діючого в Україні законодавства про те, що прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, колегія суддів вважає висновки суду щодо поважності причини пропуску позивачем за первісним позовом строку позовної давності привальними.

Оскільки суд визнав за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину спірного житлового будинку, його висновок щодо відсутності правових підстав для визнання відповідачів за зустрічним позовом особами, які втратили право користування жилим приміщенням і підлягають виселенню з нього, відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, заперечення ОСОБА_7 щодо непроживання його сина ОСОБА_5, у спадковому будинку на час смерті ОСОБА_13 перевірялися судом першої інстанції, який в результаті дослідження наданих сторонами доказів обґрунтовано надав перевагу факту реєстрації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірному будинку показанням свідків, які носили суперечливий характер та стосувалися подій, які відбулися більше 13 років тому.

Суд апеляційної інстанції для усунення суперечностей, які мали місце у довідках, виданих у різний період виконавчим комітетом Любимівської сільської ради, керуючись ст.ст.10,303 ЦПК України, витребував за клопотанням сторін виписки із погосподарських книг щодо спірного будинку за спірний період та можливі заяви власника будинку на реєстрацію в ньому ОСОБА_5 і членів його сімї і, дослідивши наведені документи встановив, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований у спадковому будинку 28.06.1987 року. Крім того в сільській раді збереглися заяви ОСОБА_7 і ОСОБА_13, поданими на імя сільського голови з проханням здійснити реєстрацію у належному їм житловому будинку ОСОБА_5 і членів його сімї.

Інформацію щодо фактичного непроживання ОСОБА_5 у батьківському будинку на час смерті матері ОСОБА_13 сільський голова не підтвердив і повідомив, що більш достовірними даними щодо фактичного проживання сімей ОСОБА_7 і ОСОБА_5 Любимівська сільська рада не володіє /а.с. 266-279/.

Та обставина, що в 1996 році ОСОБА_5 приватизував разом із членами своєї сімї житловий будинок по вул. Нова, 56 «а» в с. Любимівка, а 23.10.2010 року продав його, на думку колегії суддів, не спростовує висновку суду про фактичний вступ ним в управління та володіння спадковим майном після матері, яка померла 06 січня 2003 року, зазначені висновки суду ґрунтуються на доказах, яким суд дав оцінку за своїм внутрішнім переконанням при всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Заявник не надав суду апеляційної інстанції нових доказів на спростування встановлених судом фактів, а підстави здійснювати переоцінку досліджених судом першої інстанції доказів відсутні.

Не погоджується колегія суддів також із доводами заявника щодо пропуску позивачем за первісним позовом строку позовної давності з посиланням на невчинення відповідних дій щодо визнання за ОСОБА_13 права власності на частку у спільному майні подружжя як нею при житті, так і після її смерті, оскільки відповідно до положень ст.76 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні положення містить і ст.261 ЦК України, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу.

Із встановлених судом обставин справи, і це не заперечувалося ОСОБА_7 при вирішенні справи судом, вбачається, що при житті ОСОБА_13 не виникало спору з приводу її прав на спільне майно подружжя. Не виникав цей спір і між її спадкоємцями, які, як син, так і чоловік, вступили у володіння та управління спадковим майном.

Сам ОСОБА_7 при житті підтвердив, що він протягом тривалого періоду часу (більше 10 років) не проживав у спірному будинку, а в ньому проживала сімя сина ОСОБА_5, яка проживає в цьому будинку до цього часу і цей будинок є єдиним місцем для проживання ОСОБА_5 та його сімї. В листопаді 2009 року ОСОБА_7 звертався до сільського голови із заявою про реєстрацію в будинку №45 по вул. Центральній в с. Любимівка своїх внучок ОСОБА_10 та ОСОБА_10 і невістки ОСОБА_5 і лише на початку 2016 року, коли ОСОБА_7 повернувся, щоб проживати у спірному будинку, між ним та сімєю сина виникли суперечки з приводу користування житлом.

При таких обставинах відсутні підстави вважати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 строку позовної давності необґрунтованим.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає встановленим ст.3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, зокрема є справедливим і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, та від імені якого діяв ОСОБА_12, відхилити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3