Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/497/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 62/300 ід.частки житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 62/300 ідеальних часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Радомишль Житомирської області помер її батько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входить 62/300 ід. частки вказаного вище будинку. 01.02.1985 року дружина померлого спадкодавця (її мати) ОСОБА_5 оформила своє право на 1/2 частину від спадкових 62/100 частин цього житлового будинку, які становлять 31/100 ід.ч. (62/100 :2) на підставі ст. 22 КпШС УРСР і отримала в Радомишльській держнотконторі Свідоцтво про право власності за реєстром №123. 01.02.1985 року за реєстром №125 нотаріусом їй також видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку від іншої 31/100 частин будинку, які становлять 31/300 ід.ч. (31/100+31/300). Разом частка ОСОБА_5 становила 31/100+31/300=124/300 частин будинку. Решта, 2/3 частин від спадкових 31/100 частин будинку, які становлять 62/300 (31/100х2) нотаріусом залишені нерозподіленими.

Враховуючи наведене, а також те, що вона володіє 124/300 ід. ч. спірного будинку, оскільки прийняла спадщину після смерті матері, також володіє і користується 62/300 ід. ч. цього будинку, але розпоряджатись не може, просила визнати за нею право власності на нерозподілені 62/300 ід. ч., будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Житомирської області.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1, 1956 р.н. право власності на 62/300 ід.часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 61 років в м. Радомишлі Житомирської області та матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 87 років за місцем свого проживання в м. Радомишлі Житомирської області.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин по справі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на момент смерті батька ОСОБА_4 позивачка була зареєстрована за іншою адресою, а саме у м. Києві. Будь-яких доказів, що остання вступила в управління спірним спадковим майном суду не надано. Вказує, що на момент смерті батька в будинку, де проживав останній, проживали та були зареєстровані - їх мати - ОСОБА_5, він та його брат - ОСОБА_7. Крім того зауважив, що відмова від прийняття спадщини, яку він висловив, подавши заяву до нотаріуса, стосується тільки і виключно спадщини після смерті матері, на яку матір склала заповіт на користь позивачки.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин по справі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності аналогічні доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 Однак, крім цього заявниця зазначила, що не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині щодо того, що вона свідомо не прийняла спадщину після смерті її батька - ОСОБА_7, оскільки це спростовується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.03.2016 року.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Цивільні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року регулюються ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходженням майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР).

Статтею 529 цього Кодексу визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у віці 61 років, у м. Радомишль Житомирської області помер ОСОБА_4 (а.с. 8), який був батьком позивачки, відповідача - ОСОБА_2 та їх рідного брата - ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входили 62/300 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

За правилами ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця - ОСОБА_4 з ним в спірному житловому будинку проживала та була зареєстрована його дружина - ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, а вже після смерті останньої вказане спадкове майно фактично прийняла її донька позивач ОСОБА_1, однак не змогла нотаріально оформити право власності на спірну частину спадкового майна у зв'язку із втратою на нього правовстановлюючого документу.

Вказані висновки суду колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та дійсних обставинах по справі.

З матеріалів справи вбачається, що на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою АДРЕСА_1, Житомирської області разом з померлим були зареєстровані: його дружина - ОСОБА_5, син - ОСОБА_7, син - ОСОБА_2 (а.с. 18).

Відтак, вказані особи фактично вступили в управління та володіння спадковим майном та в силу положень ст. 549 ЦК УРСР є такими, що прийняли спадщину.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про те, що сини померлого - ОСОБА_7 та ОСОБА_2 спадщину не прийняли в розумінні вимог ст.549 ЦК України (в ред. 1963 року),що підтверджується інформацією Радомишльської держнотконтори з матеріалів спадкової справи, є безпідставними. До того ж у випадку фактичного вступу у спадщину спадкоємців, інформація в нотаріальній конторі не відображається.

Натомість у матеріалах справи міститься копія паспорту позивачки ОСОБА_1, з якої видно, що остання, починаючи із 08.07.1980 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7). Доказів того, що на момент смерті батька ОСОБА_1 проживала разом з ним чи подала до нотаріуса упродовж шести місяців після його смерті заяву про прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Отже, правові підстави для висновку суду про прийняття спадщини позивачкою після смерті свого батька ОСОБА_4 відсутні.

Свідоцтвом про право власності підтверджується, що матері позивачки - ОСОБА_5 належала 1/2 частина від 62/100 ід.ч. будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10), а також 1/3 частина від 31/100 ід. ч. вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11), що в сумі становить 124/300 ідеальних частин.

Вказане майно, після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року (свідоцтво про смерть а.с. 9) успадкувала за заповітом ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2779 (а.с. 12).

В свою чергу, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.02.1985 року, виданим ОСОБА_5, підтверджується, що спадщина 62/300 ід. частин (2/3 від 31/100) вказаного будинку після смерті ОСОБА_4 залишилась відкритою (а.с. 11 зворот).

Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 у спірному будинку позивач зареєстрована не була, а також відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів проживання останньої на момент смерті зі спадкодавцем та фактичного вступу в управління спадковим майном, звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що це виключає можливість визнання за ОСОБА_1 права власності на спірні 62/300 ідеальні частини вказаного будинку.

Та обставина, про що зазначено в рішенні суду першої інстанції, що син покійної ОСОБА_5 ОСОБА_2 у передбачений законом строк для прийняття спадщини подав до приватного нотаріуса Камінської Л.В. заяву про відмову у прийнятті спадщини після смерті матері, не має правового значення, оскільки спір стосується відкритої спадщини після смерті батька, а не після смерті матері. До того ж покійна ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно своїй дочці - позивачці по справі ОСОБА_1 (а.с.15).

Судом першої інстанції встановлено, що син померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 помер в липні 2016 року. При цьому суд зазначив, що в судовому засіданні дочка померлого ОСОБА_3 вказала, що вона у передбачений законом строк для прийняття спадщини до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 не подавала, тобто строк на подання такої заяви пропустила свідомо.

Зазначені висновки є безпідставними, оскільки Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.03.2016 року підтверджується прийняття спадщини відповідачкою після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.84-87).

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 62/300 ід.частину житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді