У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Жовтневого району м. Маріуполя в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Територіальний центр соціального обслуговування Жовтневого району м. Маріуполя, Жовтневий районний центр соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, за касаційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року прокурор Жовтневого району м. Маріуполя звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/7 частини від сукупного доходу та додаткових витрат у розмірі 400 грн з кожної, починаючи з 01 лютого 2015 року, щомісячно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_6, пенсіонер за віком, є інвалідом першої групи за загальним захворюванням, безстроково, не одружений. З 2005 року страждає на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, потребує стороннього догляду та спеціального харчування. Загальна сума щомісячних витрат ОСОБА_6, з урахуванням потреб, дорівнює 3 401 грн 72 коп. та складається із витрат на лікування 1 500 грн 23 коп., на харчування - 1 610 грн 33 коп., на оплату комунальних послуг - 105 грн 80 коп., на інші побутові потреби - 185 грн 36 грн. Проте, його пенсія дорівнює 1 462 грн 29 коп., інших джерел доходу він не має. Внаслідок зазначеного позивач потребує допомоги, яку доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, в добровільному порядку не надають.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частин з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 липня 2015 року, довічно. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на непрацездатного батька з ОСОБА_7 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частин з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 липня 2015 року, довічно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_8, ОСОБА_7 просять скасувати оскаржувані судові рішення із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_8, ОСОБА_7, які є повнолітніми, працездатними та проживають окремо один від одного.

ОСОБА_6 є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, інвалідом 1 групи загального захворювання, з 2005 року страждає на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги. Крім пенсії, будь-яких доходів не має.

Розмір пенсії ОСОБА_6 складає 1 462 грн 29 коп., що підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2015 року.

За повідомленням управління соціального захисту населення Жовтневого району м.Маріуполя ОСОБА_6 будь-яких видів соціальної державної допомоги в управлінні не отримує. (а.с. 150)

Відповідно до довідок комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 від 02 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року ОСОБА_6 для лікування призначена значна кількість медичних препаратів, деякі з них, ним оплачувались за власні кошти (а.с. 160, 199).

Згідно з інформацією Територіального центру соціального обслуговування Жовтневого району м. Маріуполя та тарифів платних соціальних послуг, відповідно до Положення про Територіальний центр і порядок надання соціально-побутових послуг, відділенням соціальної допомоги вдома безоплатно обслуговуються громадяни, які не мають рідних, що повинні забезпечити їм догляд і допомогу.

Оскільки ОСОБА_6 має двох повнолітніх доньок працездатного віку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають у м. Маріуполі, він не має права на безоплатне обслуговування. При цьому, середня сумарна вартість надання послуг на один день складає 140 грн 38 коп., на місяць - 4 211 грн 40 коп.

З наданих позивачем доказів, а саме довідки МСЕК серія ААВ №471966 від 15 квітня 2014 року вбачається, що він є інвалідом 1 групи, і вказана група інвалідності встановлена безстроково, ОСОБА_6 потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_6 є непрацездатною та потребуючою матеріальної допомоги особою, яку його діти, відповідачі у справі, не надають, врахувавши відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України, для звільнення останніх від обов'язку утримувати свого батька, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів у розмірі 1/12 частин з усіх видів їх заробітку. При визначені розміру аліментів, судами був врахований майновий стан відповідачів.

Доводи касаційних скарг про те, що ОСОБА_6 вже звертався із аналогічним позовом і провадження у справі було закрито внаслідок його відмови від позову, що унеможливлює звернення до суду із повторним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки спірні правовідносини мають триваючий характер і залежать від конкретних обставин, на підставі яких у позивача виникає право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційні скарги на оскаржувані рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скарги і залишає оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова