АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5177/17 Справа № 183/56/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив усунути перешкоди у володінні та розпорядженні спільним майном шляхом вселення його до житлового будинку за № 48 по вул. Соборній в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 у липні 2011 року за спільні кошти придбали житловий будинок за № 48 по вул. Соборній в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, що розташований на земельній ділянці площею 0,250 га. Право власності було набуте на підставі договору купівлі-продажу та рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 14.11.2016 року зазначений житловий будинок, а також земельну ділянку, на якій він розташований, було визнано спільною сумісною власністю подружжя, їх право у спільній сумісній власності визнано рівним, за кожним із співвласників визнано по 1/2 частці. Проте, після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач почала чинити йому перешкоди у користуванні їх власністю, змінила замку в будинку, перестала допускати його до двору, хоча він неодноразово намагався вселитися до будинку, однак такі спроби закінчуються сварками та викликами поліції, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року позов задоволено та ухвалено вселити ОСОБА_3, до житлового будинку за № 48 по вул. Соборній в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області; вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку за № 48 по вул.Соборній в с.Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області та частка кожного співвласника у спільній сумісній власності складає по 1/2 частці відповідно. Зазначені обставини встановлені рішенням Новомосковського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року, що набрало законної сили, на виконання рішення суду ОСОБА_3 здійснив державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні їх спільним майном, чим порушує його право власності.

Суд першої інстанції врахував посилання обох сторін на наявність неприязних відносин між колишнім подружжям, також подані відповідачем технічні характеристики домоволодіння, у відповідності до яких житловий будинок складається з двох кімнат, тамбуру та коридору, однак зазначені обставини не являються підставою для порушення права особи розпоряджатися та користуватися майном, яке являється його власністю. Обидві сторони, в рівних частинах, в спосіб, передбачений законом, мають право здійснювати захист свого порушеного права, втому числі шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вселення ОСОБА_3 призведе до звуження обсягу існуючих прав та порушить охоронювані законом інтереси дітей не позбавляють права позивача користування спірним майном.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у власності позивача є 1/4 частина квартири в м. Енергодар, крім того відповідачка безпідставно взагалі запречує право власності позивача.

Інші доводи в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

За таких обставин колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_4