Справа № 369/6540/16-ц
Провадження № 2/369/114/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

за участі секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивувала тим, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 написав розписку, в якій встановлювався розмір позики та засвідчувався факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми у розмірі 13 430,00 доларів США.

Позивач зазначає, що відповідач зобов»язаний був повернути грошові кошти в строк до 31 березня 2015 року. Проте, в зазначений час відповідач грошові кошти не повернув, вимоги позивача про повернення коштів ігнорує.

03.02.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, проте така вимога була проігнорована відповідачем.

Позивач посилається на те, що станом на 01.07.2016 року заборгованість відповідача складає 333332,60 грн.,

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу у розмірі 333 332,60 грн.; 12 547,92 грн.- 3 % річних; 84 288,90 грн. - інфляційних втрат; 152 666,33 грн. неустойку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Поворотній фінансовій допомозі у Цивільному кодексі України відповідає договір позики, особливості укладання якого врегульовані статтями 1046 - 1053 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Суд встановив, що 01.09.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 1.1. договору поворотної фінансової допомоги позивач зобов»язується надати відповідачу поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 13430,00 доларів США, а відповідач зобов»язується повернути зазначену суму в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1. договору поворотної фінансової допомоги, позика надається строком до 31.03.2015 року.

Відповідно до п. 2.2.2. договору поворотної фінансової допомоги у випадку затримки в поверненні коштів більше сіми календарних днів, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1 % від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочення.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 написав розписку від 01.09.2014 року в якій встановлювався розмір позики та засвідчувався факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми у розмірі 13 430,00 доларів США.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач не підтверджує укладення договору поворотної фінансової допомоги між ним та відповідачем. Зокрема зазначив, що розписка була написана ним під тиском та погрозами зі сторони ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він знає ОСОБА_2 років п»ятнадцять, вони товаришують. ОСОБА_1 погрожував. Свідок та ОСОБА_2 приїхали в офіс до ОСОБА_1, в результаті перемовин ОСОБА_2 написав розписку. Після цього тиск ОСОБА_1 на свідка продовжувався.

Вислухавши свідка суд приходить до висновку, що його показання не можуть бути визначені, як належний та допустимий доказ з приводу виникнення боргових зобов»язань ОСОБА_2 та суми боргово зобов»язання.

Жодного належного та допустимого доказу (в розумінні ст.57-59 ЦПК України, ст. 545 ЦК України), виконання відповідачем боргових зобов'язань перед позивачем стороною відповідача суду не надано.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок доказування обставин сторонами, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що зважаючи на принцип процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2.2.2. Договору сторони визначили, що при порушенні строку повернення позики, позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від розміру позики, що підлягає поверненню, за кожний день прострочення її повернення.

Так, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період просторочення з 01.04.2015 по 01.07.2016 включно, що становить: 152 666,33 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи ту обставину, що поворотна фінансова допомога не була повернута позивачу, суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01.04.2015 по 01.07.2016 включно, вказаний позивачем, а також три проценти річних від простроченої суми за періо з 01.04.2015 року по 01.07.2016 виходячи з наступного розрахунку.

Так, згідно розрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.04.2015, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір інфляційних втрат у сумі 84288,90 грн. (333 332,60 (сума боргу) 417 621,50 (сума боргу з урахуванням інфляції) ) = 84 288,90 грн., де:

середній показник індексу інфляції квітень 2015 року - травень 2016 року становить: 125,287 %.

три проценти річних від простроченої суми за період з 01.04.2015 по 01.07.2017 становить:

3%*333332,60*100%/365=12 547,92 грн.

Виходячи з вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 84 288,90 грн. та три проценти річних в сумі 12 547,92 грн.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи, як на час звернення позивача з даним позовом до суду, так і протягом розгляду даної справи відповідач не виконав взяті на себе за договором поворотної фінансової допомоги зобов'язання, грошові кошти позивачу у відповідності до умов договору не повернув, а доказів повернення грошових коштів відповідачем суду не надано, тому вимоги позову про стягнення сум боргу у передбачені договорами та законом спосіб відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, обов'язок повернення яких визначений ч.1 ст.1050 ЦК України, є правомірними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 5 829.00 грн.

Суд, керуючись ст.ст.71, 509, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 16, 57, 60, 61,79, 88 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 суму боргу в розмірі 333 332 (триста тридцять три тисячі триста тридцять дві) гривні 60 копійок; 3% річних у розмірі 12 547 (дванадцять тисяч п»ятсот сорок сім) гривень 92 копійки; індекс інфляції у розмірі 84 288 (вісімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят двісті вісімдесят вісім) гривень 90 копійок; неустойку в розмірі 152 666 (сто п»ятдесят дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 5 829,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Д.Усатов