Справа №587/1427/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/759/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне агрохімічне підприємство «Родючість» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 через свого представника оскаржила зазначене рішення та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що неплатоспроможність відповідача і процедура банкрутства вцілому є передбаченою умовами укладеного між сторонами договору підставою для його розірвання, а також істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Вказує, що з моменту порушення справи про банкрутство відносно відповідача заявниця позбавлена права на підвищення ставки орендної плати, а також буде позбавлена права на відшкодування шкоди, що може бути їй заподіяна, зокрема, на стягнення заборгованості з орендної плати.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне агрохімічне підприємство «Родючість» (далі ТОВ «Родючість») був укладений договір оренди землі, за умовам якого орендодавець надала орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4573 га, яка розташована на території Северинівської сільської ради Сумського району строком на 10 років (п.8 договору) на умовах сплати товариством орендної плати у розмірі 580,08 грн., що становить 3% від грошової оцінки земельної частки (паю) (п.9 договору) і яка вноситься до 30 грудня звітного року (п.11 договору ); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10 договору).

05 жовтня 2009 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з Актом приймання передачі земельної ділянки (а.с. 12).

Відповідно до п. 35 договору його дія припиняється, зокрема, у разі ліквідації юридичної особи-орендаря, а також в інших випадках, передбачених законом.

На підставі ухвали Господарського суду Сумської області від 08 липня 2013 року порушено провадження про банкрутство ТОВ «Родючість», а ухвалою цього ж суду від 10 серпня 2016 року провадження про банкрутство товариства припинено і затверджено мирову угоду (а.с. 14-17, 58-62).

Судом також встановлено, що відповідачем зобовязання за укладеним з позивачкою договором оренди землі виконуються належним чином, підприємство веде господарську діяльність, виконує договірні зобовязання.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачка не довела наявність обставин, з якими закон повязує настання наслідків, передбачених статтею 652 ЦК України, доказів у підтвердження порушення відповідачем прав орендодавця ОСОБА_3 не надала, а процедура банкрутства не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Із положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі припиняється в разі ліквідації юридичної особи орендаря.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, суб'єкт підприємництва вважається ліквідованим з моменту внесення відповідного запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Родючість» не є ліквідованим.

Таким чином, факт перебування відповідача в процедурі банкрутства, яка на підставі ухвали господарського суду припинена і затверджено мирову угоду, не є передбаченою укладеним між сторонами спору та законом підставою для припинення договору оренди землі.

Крім того, неплатоспроможність відповідача і процедура банкрутства вцілому не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Неплатоспроможність та, як результат початок процедури банкрутства, є комерційним ризиком сторін укладеного договору, а тому ці обставини не можуть вважатися підставами для зміни або розірвання договору оренди землі або для невиконання зобов'язань за ним.

Викладені заявницею обставини не є достатніми для розірвання укладеного з відповідачем договору, оскільки не дотримано одночасно зазначених вище чотирьох умов для розірвання укладеного договору в судовому порядку.

У порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачкою не надано доказів про те, що у зв'язку з початком процедури банкрутства відповідача виконання договору оренди землі сторонами призвело до порушення майнових інтересів і позбавлення орендодавця того, на що вона розраховувала при укладенні спірного правочину.

Доказів невиплати, неповної виплати орендної плати чи порушення інших умов укладеного договору заявниця суду також не надала.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді