Справа № 161/653/16-ц
Провадження № 2/161/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 жовтня 2017 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до асоціації об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лучани", треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що їй разом з доньками, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2007 року кожному з власників належить по 1/3 частині вищезазначеного житлового приміщення. Після набуття права власності на спірну квартиру, за проханням голови асоціації об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лучани" (надалі -АОСББ "Лучани") ОСОБА_5 , їхня організація на певний час розташувалася в належній їй квартирі. В подальшому вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням звільнити належне їй житло та надати їй та членам її сім'ї можливість безперешкодно проживати у ньому. Її неодноразові звернення до відповідача з вимогою виселення з спірної квартири та повернення їй оригіналів правовстановлюючих документів на неї, виявились безрезультатними. В серпні 2015 року, на чергове звернення щодо звільнення належної їй на праві власності квартири, від голови АОСББ «Лучани» ОСОБА_5 отримала відповідь про те, що остання подарувала її квартиру АОСББ «Лучани», отже, власником квартири є АОСББ «Лучани», а тому жодних документів їй повертати не буде; і вона не вправі ставити питання про виселення відповідача.

Однак, жодного договору дарування квартири АДРЕСА_2 з АОСББ «Лучани», вона не укладала та не підписувала. З метою з'ясування інформації про те, хто є власником даної квартири, вона звернулася з відповідною заявою в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», з приводу чого їй повідомили, що вона та її доньки є власником спірного житлового приміщення, та видали належним чином завірені копії свідоцтва про право власності на дане житло та витяг з реєстру права власності на нерухоме майно.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_3, шляхом виселення АОСББ «Лучани», з спірного житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2007 року , виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 04 грудня 2007 року №790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради від №790-р/5 , квартира АДРЕСА_4, належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4)

Крім того, витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 13.12.2007 року підтверджується, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_4, по 1/3 частки кожному (а.с. 5).

Судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідач асоціація ОСББ «Лучани» розташована в належній позивачу та її донькам квартирі.

Як встановлено судом, позивач неодноразово зверталась до адміністрації АОСББ «Лучани» з вимогою звільнити спірне житло, шляхом виселення та повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Проте, відповідачем АОСББ «Лучани» вказана вимога позивача залишена без задоволення.

Разом з тим, ОСОБА_6 зверталася в суд з позовом до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, мотивуючи позов тим, що 23.02.2006р. на базі гуртожитку по АДРЕСА_1 було створено будинковий комітет «Відродження». 24.04.2008 було зареєстровано ОСББ «Відродження». Всі житлові приміщення, в яких проживали мешканці гуртожитку були приватизовані. На першому поверсі будинку НОМЕР_1 знаходиться приміщення адміністрації ОСББ, яке є загальним майном об'єднання, є нежитловим і ніколи в житлове не переводилось, і в січні 2016 року їй стало відомо, що приміщення НОМЕР_2 на першому поверсі будинку НОМЕР_1, де знаходиться адміністрація ОСББ, було приватизовано та відповідно до свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду 04.12.2007р. , було включено в об'єкт приватизації та передано на праві спільної часткової власності відповідачам, які ніколи в спірному приміщенні не проживали, договорів найму не укладали, ордерів на вселення не отримували, не проводили оплату за утримання приміщення. У зв'язку з наведеним, посилаючись на те, що приватизація приміщення АДРЕСА_1 відбулася з порушенням вимог закону, та порушує права ОСОБА_6 як співвласника допоміжних приміщень будинку, остання просила суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 04.12.2007р., видане відділом реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ і будівництва Луцької міської ради на приміщення АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_3 1/3 та ОСОБА_4 1/3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року, які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_6 до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статей 379-382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира.

Права власника житла - квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

За змістом ст. 156 ЖК України, право користування жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника житлового будинку (квартири).

Як встановлено судом, між сторонами договір найму не укладався, відповідач розташувався у спірній квартирі позивача тимчасово, а тому з моменту переходу права власності спірної квартири до позивача, відповідач втратив своє право користування спірним приміщенням.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставин, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним.

При цьому, суд бере до уваги те, що свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно вищевказаними рішеннями судів не скасоване, отже, враховуючи наведені обставини, відповідач неправомірно розташований у спірній квартирі позивача, чим порушує права позивача як власника, яка позбавлена можливості володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та усунути перешкоди позивачу у користуванні належній їй та її донькам на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення АОСББ «Лучани» з спірного житлового приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст. 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_5 шляхом виселення АОСББ "Лучани" з даного приміщення.

Стягнути з АОСББ "Лучани" в користь ОСОБА_1 551,20 грн.(п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 копійок) понесених судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.