У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айсблік» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ліцензійного договору недійсним та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Айсблік» (далі- ТОВ «Айсблік», товариство) звернулось до суду з позовом, який уточнило в процесі розгляду справи та остаточно просило:

- визнати недійсним з моменту укладення ліцензійний договір №1/ТЗ про надання дозволу на використання знаку від 01 червня 2010 року та додаткові угоди до нього від 05 жовтня 2010 року, 11 листопада 2015 року і 10 грудня 2015 року, а також акт №1 від 30 березня 2016 року, що були укладені між ТОВ «Айсблік» в особі генерального директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідачів у солідарному порядку грошових коштів у розмірі 10 658 436 грн 21 коп.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Айсблік» посилалося на те, що до 15 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_3 обіймав посаду генерального директора ТОВ «Айсблік» і від імені товариства підписав ліцензійний договір, відповідно до умов якого товариству передані права на користування 4 знаками для товарів та послуг, які зареєстровані на ім'я ОСОБА_4, а саме: № 59624 (заявка № 9 від 10 грудня 2003 року, публ. 15 березня 2006 року, бюл. № 3); № 59625 (заявка № 00, публ. 15 березня 2006 року, бюл. № 3); №122753 (заявка № m 200900833 від 30 січня 2009 року, публ. 11 травня 2010 року, бюл. №9); № 983074 (свідоцтво про міжнародну реєстрацію знаку для товарів та послуг, дата реєстрації 08 лютого 2008 року, термін дії до 08 лютого 2018 року).

Позивач вказував, що за користування вказаними знаками для товарів та послуг визначена сума роялті до сплати на користь ОСОБА_4 у розмірі 41 785 891 грн 31 коп., яка зафіксована сторонами договору в акті №1 від 30 березня 2016 року.

Посилаючись на те, що ліцензійний договір укладено з іншою метою, ніж надання ТОВ «Айсблік» права користування знаками для товарів та послуг, що зареєстровані за ОСОБА_4, зокрема з метою привласнення грошових коштів товариства, оспорюваний договір лише створив підстави для переведення грошових коштів на банківські рахунки відповідачки, оскільки в дійсності зазначені знаки для товарів та послуг не використовувались з комерційною метою й не впливали на обсяги реалізації продукції та доходи товариства, а також вважаючи, що договір укладено з порушенням норм чинного законодавства і відповідачі вчинили фіктивний правочин, ТОВ «Айсблік» просило задовольнити позов (а. с. 3-5, т. 1; а. с. 15-17, 247-248, т. 2).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення ліцензійний договір № 1/ТЗ від 01 червня 2010 року, укладений між ТОВ «Айсблік», від імені якого діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з іншої, разом з усіма додатковими угодами та змінами, а також акт № 1 до цього договору від 30 березня 2016 року.

Застосовано наслідки недійсності правочинів - ліцензійного договору № 1/ТЗ від 01 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Айсблік», від імені якого діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з іншої, разом з усіма додатковими угодами та змінами, а також акта № 1 до цього договору від 30 березня 2016 року, та повернуто сторони у первісний стан.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Айсблік» перераховану 11 квітня 2016 року суму роялті в розмірі 10 658 436 грн 21 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016 року залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ТОВ «Айсблік», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ТОВ «Айсблік» в період дії ліцензійного договору не використовувало у своїй господарській діяльності зареєстровані за ОСОБА_4 торгівельні марки, які є предметом оспорюваного правочину, а тому наявні підстави для визнання недійсним ліцензійного договору з підстав його фіктивності із застосуванням наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, та стягненням суми роялті у розмірі 109 658 436 грн 21 коп. з відповідачів у солідарному порядку, оскільки в силу ч. 2 ст. 61 СК України зазначені кошти стали об'єктом права спільної сумісної власності подружжя внаслідок протиправних дій відповідачів, вчинених з метою безпідставного заволодіння коштами юридичної особи - позивача.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій такими, що не ґрунтуються на законі та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину.

Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій вказаного вище не врахували та дійшли передчасного висновку про фіктивність оспорюваного правочину, не встановивши при цьому будь-яких ознак, необхідних для визнання правочину фіктивним відповідно до вимог зазначених норм матеріального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки змісту оспорюваних правочинів із урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, не з'ясували обставин щодо вчинення відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дій, необхідних для чинності правочину, та не встановивши відсутність головної ознаки фіктивного правочину - наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним ліцензійним договором, дійшли передчасного висновку про визнання недійсним з моменту укладення ліцензійного договору з усіма додатковими угодами та змінами, у зв'язку із чим рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович