Справа № 664/2362/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі: суддя Никифоров Є.О.,

секретар судового засідання Імшеницька К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Цюрупинського районного нотаріального округу Левківський І.П., про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0693 га, кадастровий НОМЕР_1 від 26.05.2016 року.

Позивач вказує, що зазначений договір є недійсним оскільки укладений представником позивача за відсутності на це у нього належних повноважень, та за відсутності у позивача дійсної волі на учинення даного договору, внаслідок чого порушено його законні права та інтереси як власника земельної ділянки, що полягають у вільному та на власний розсуд користуванні і розпорядженні своїм майном.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає зазначаючи, що він як представник при укладенні правочину не вийшов за межі наданих повноважень, крім того, відповідач вчинив дії, що свідчать про схвалення ним вказаного правочину, що свідчить про його дійсність.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає з цих же підстав, що й відповідач ОСОБА_3

Третя особа у справі приватний нотаріус Цюрупинського районного нотаріального округу Левківський І.П. в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 12.01.2016 року ним було надано нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 бути представником його інтересів та вести від його імені справи в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться: приватизації на його ім'я земельної ділянки площею 0,2208 га, поділу вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,1608 га та 0,06 га, продажу належної йому земельної ділянки площею 0,06 га. Він двічі був присутній у нотаріуса в м. Цюрупинську: вперше при посвідченні довіреності на ім'я відповідачів та ставив свій підпис у нотаріуса, а вдруге - при посвідченні спірного договору. При цьому договір в його присутності підписано представником ОСОБА_3 Після підписання він ознайомився зі змістом підписаного представником договору шляхом прочитання його тексту. В тексті договору площа відчужуваної земельної ділянки була зазначена 0,06 га, а не 0,0693 га. Також він підписував заяву про поділ земельної ділянки в м. Херсоні, але вказану заяву написано ним під тиском зі сторони ОСОБА_3 Після посвідчення довіреності він почав роботи з огородження земельної ділянки, що залишалася в його власності, але він виходив з того, що поділ відбувся на земельні ділянки площею 0,1608 га та 0,06 га. Пізніше йому стало відомо, що за договором відбувся продаж належної йому земельної ділянки площею 0,0693 га, а не 0,06 га.

Представник позивача позов підтримала та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, зокрема, що довіреністю від 12.01.2016 року не встановлені повноваження представника вчиняти правочини щодо розпорядження земельною ділянкою, площею 0,0693 га шляхом укладання договору купівлі-продажу від імені та в інтересах позивача, а тому ОСОБА_3 не мав повноваження укладати спірний договір, як представник позивача за даною довіреністю, крім того, зазначила, що спірний договір не відповідає вимогам закону оскільки укладений та за відсутності у позивача волі та волевиявлення на учинення даного договору.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позивач був повністю обізнаний про те, що відбувся продаж земельної ділянко площею саме 0,0693 га та ніяких претензій з цього приводу не мав.

Відповідач ОСОБА_2 погодилася з поясненнями відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача зазначив, що позивач своїми діями схвалив вчинення правочину представником так як був присутній під час підписання представником від його імені договору купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса, ознайомився з його змістом, ніяких заперечень не мав, крім того, ще до укладення спірного договору позивач особисто надавав заяву про поділ земельної ділянки площею 0,2208 га, на дві земельні ділянки площею 0,1515 га та 0,0693 га та розумів, що в тексті договору купівлі-продажу має бути площа саме 0,0693 га. Позивач також здійснив будівництво паркану навколо своєї земельної ділянки чим також вчинив дії, що свідчать про схвалення правочину, вчиненого представником.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_8, яка підтвердила факт початку будівництва ОСОБА_1 паркану в травні 2016 року.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_9, яка показала, що вона є співмешканкою позивача та обізнана з приводу обставин укладення спірного договору та була присутня при підписанні заяви на поділ земельної ділянки. ОСОБА_3 здійснював тиск на позивача щоб останній підписав заяву. ОСОБА_1 дійсно здійснював будівництво паркану на ділянці площею 0,06 га., але межі встановлювались не в присутності позивача. У нотаріуса була присутня в м. Цюрупинську один раз при підписанні довіреності.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.01.2016 року позивачем було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. 12.01.2016 року, зареєстровану в реєстрі за №11, якою він уповноважив відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 бути представником його інтересів та вести від його імені справи в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться: приватизації на ім'я позивача земельної ділянки площею 0,2208 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, поділу вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,1608 га та 0,06 га, продажу належної позивачу земельної ділянки площею 0,06 га за ціною та на умовах за розсудом представників.

12.01.2016 року позивач отримав від ОСОБА_3 суму в розмірі 66000,00 грн. в якості оплати земельної ділянки площею 0,06 га, що підтверджується розпискою.

26.05.2016 року між ОСОБА_1, від імені якого на підставі довіреності від 12.01.2016 року діяла ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_3 з іншої сторони, укладено договір згідно з яким позивач передав у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0693 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність вказане майно та сплатив позивачу обговорену грошову суму, що становить 8274,00 грн.

Відповідно до норм ст.ст. 12, 13, 244 ЦКК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або законом, як сама особисто, так і через свого представника. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України). Спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки відноситься до правочинів, предметом яких є нерухоме майно. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Оскільки довіреністю від 12.01.2016 року чітко передбачено, що представники вправі здійснити продаж земельної ділянки площею 0,06 га, суд приходить до висновку, що представник за довіреністю ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу від 26.05.2016 року вийшла за межі передбачених довіреністю повноважень в частині предмету договору здійснивши продаж земельної ділянки площею 0,0693 га тобто більшої за розміром ніж зазначено у довіреності, разом з тим, суд приймає до уваги й ту обставину, що позивачу на момент укладення спірного договору було відомо, що передбачається виготовлення документації на поділ земельної ділянки площею 0,2208 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на дві земельні ділянки площею 0,1515 га та 0,0693 га. Так, в матеріалах справи наявна адресована компетентним органам заява позивача від 18.04.2016 року, посвідчена нотаріально, згідно з якою позивач заявив про своє бажання розділити належну йому земельну ділянку загальною площею 0,2208 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на дві окремі земельні ділянки, площею 0,1515 га та 0,0693 га, що в подальшому стала предметом спірного договору, крім того, позивач в своїх поясненнях підтвердив ознайомлення зі змістом договору одразу після його підписання представником, та не заявив будь-яких зауважень щодо дій представника, а отримані 12.01.2016 року від ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок оплати за земельну ділянку останньому не повернув. Зазначену обставину суд вважає такою, що не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України, так як вона визнана позивачем у судовому засіданні.

Пояснення позивача, що при ознайомленні з договором у нотаріуса у тексті договору площа відчужуваної земельної ділянки була зазначена 0,06 га, а не 0,0693 га., суд вважає надуманими оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що текст договору, з яким ознайомився позивач, є відмінним від того, що підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3, крім того, ще до укладення спірного договору позивач особисто надавав заяву про поділ земельної ділянки площею 0,2208 га, на дві земельні ділянки площею 0,1515 га та 0,0693 га, затвердив відповідну технічну документацію, відповідно, усвідомлював, що в тексті договору купівлі-продажу має бути площа саме 0,0693 га. Також суд враховує, що позивач також здійснив будівництво паркану навколо своєї земельної ділянки, що підтверджується показаннями свідків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття виконання правочину та схвалення дій представника ОСОБА_2 щодо укладення договору, а тому підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Статтею 203 ЦК України закріплені норми про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є головним елементом угоди (правочину).

У ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд вважає, що пояснення позивача щодо здійснення на нього тиску не підтверджені належними доказами.

Показання свідка ОСОБА_9 щодо здійснення тиску на позивача при підписанні ним заяви на поділ ділянки суд оцінює критично так як остання є співмешканкою позивача тобто заінтересованою особою.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати відповідача ОСОБА_3 на правову допомогу в розмірі 9750,00 грн., що документально підтверджені, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача так як в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Керуючись положеннями ст.ст. 202, 203, 215, 216, 11, 12, 13, 237, 241, 244 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р i ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 9750 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Никифоров