АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/10/17 Справа № 205/2161/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №22» Дніпропетровської міської ради, Благодійна організація «Благодійний фонд «Хесед Менахем», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі укладеного між ним та Дніпропетровським Благодійним фондом «Хесед Менахем» договору від 10 березня 2005 року про передачу квартири у тимчасове безоплатне користування.

Вказував, що Дніпропетровський Благодійний фонд «Хесед Менахем» є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Зазначав, що на верхньому поверсі над його квартирою знаходиться квартира №14, власниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та які 14 вересня 2011 року демонтували батареї, у звязку з чим трапився витік води.

Посилаючись на те, що в результаті цього витоку води сталося залиття квартири, в якій він проживає, та вона зазнала значних пошкоджень, чим йому, окрім матеріальних збитків, було завдано ще й моральної шкоди, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 30.364 грн.80 коп., у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5.000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, яким відомо, що в провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до них про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не отримують поштові відправлення, не цікавляться ходом розгляду справи, тобто зловживають своїми процесуальними правами. Крім того, дана справа тривалий час знаходиться на розгляді в апеляційному суді, а саме з червня 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Дніпропетровському Благодійному фонду «Хесед Менахем» належить квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-17).

10 березня 2005 року між Дніпропетровським Благодійним фондом «Хесед Менахем» та ОСОБА_2 було укладено договір про передачу квартири в тимчасове безоплатне користування (т.1 а.с.5-7).

З 2006 року відповідні договори на безоплатне користування квартирою укладалися щороку (т.1 а.с.58-64).

14 вересня 2011 року сталося залиття водою квартири, в якій проживає позивач ОСОБА_2, що зумовило спричинення останньому матеріальних збитків.

Квартира АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою дніпропетровською державної нотаріальної контори від 06 лютого 2007 року, на праві власності належить ОСОБА_3 (т.1 а.с.108).

Згідно довідки, виданої КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №22» Дніпропетровської міської ради, зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_2 значаться: ОСОБА_3 та з 22 квітня 2013 року зареєстрований ОСОБА_4 (т.1 а.с.107).

Факт залиття не заперечується відповідачами та підтверджується актом від 14 вересня 2011 року (т.1 а.с.23).

Позивачем також було надано звіт про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_3 у підтвердження вартості завданих йому матеріальних збитків (т.1 а.с.24-47).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду розмір завданої йому матеріальної шкоди, не прийнявши до уваги усі надані ним докази.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Сулу України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяла особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Зважаючи на те, що підставою для відмови у задоволенні позову було те, що суд першої інстанції не взяв до уваги звіт про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_3, позивач у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про призначення по справі відповідної судової будівельно-технічної експертизи для визначення розміру завданої залиттям квартири майнової шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду від 20 січня 2016 року клопотання було задоволене, справу направлено до експертної установи для виконання ухвали.

Висновком експерта №3296-16 від 28 вересня 2016 року, проведеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт внаслідок залиття квартири складає 6.990 грн. (т.1 а.с.238-258).

Тобто матеріалами справи підтверджено завдання шкоди позивачу внаслідок залиття квартири з вини відповідачів, які неналежним чином виконували обовязки щодо забезпечення належної експлуатації та утримання майна, що перебуває у їх власності, та ними не надано допустимих доказів, що шкоди завдано не з їх вини.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача збитків, завданих йому залиттям квартири саме у розмірі визначеному експертизою.

Колегія суддів зважає на той факт, що квартира, яка зазнала пошкоджень внаслідок залиття, на праві власності належить тертій особі, яка на час розгляду справи змінила назву з Дніпропетровський Благодійний фонд «Хесед Менахем» на Благодійна організація «Благодійний фонд «Хесед Менахем», втім беручи до уваги письмові пояснення власника квартири та те, що він підтримує заявлений ОСОБА_2 позов, вважає за необхідне стягнути їх саме не користь позивача ОСОБА_2

Як встановлено з сукупного аналізу положень ст.ст.317, 319,360 ЦК України, 151 ЖК УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24 січня 2006 року, саме власник житлового приміщення несе відповідальність за збереження цього приміщення та наявного в ньому технічного, побутового обладнання в належному і функціональному стані, виходячи з наявності у власника визначеного обсягу правомочностей щодо свого майна.

Місце проживання власника та місцезнаходження майна не впливають на зміст права власності та не звужують і не обмежують обсяг відповідальності власника за стан належного йому майна.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне збитки, завдані позивачу, стягнути саме з власника квартири, з вини якої сталося залиття квартири, в якій проживає позивач, тобто з ОСОБА_3, та звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі, з вини якої сталося залиття, лише з 22 квітня 2013 року, тобто вже після самого залиття, та її власником не являється, а тому вимоги саме до нього є необґрунтованими.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року судам розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням ступеня вини, характеру завданих моральних страждань позивачу, виходячи із принципів розумності та справедливості, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню у розмірі 1.000 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

У п.35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на підставі викладеного до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 785 грн. 82 коп. та витрати понесені ним при проведенні експертизи у розмірі 3.072 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири 6.990 грн. та 1.000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 785 грн.82 коп. та в розмірі 3.072 грн. за проведення судової експертизи.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6