Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про припинення договору іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про припинення договору іпотеки, обґрунтовуючи його тим, що вони повністю виконали договір позики від 08 серпня 2014 року, який був укладений між ними та ОСОБА_6 у простій письмовій формі на суму 128 200 грн, які вони зобов'язались повернути не пізніше 08 серпня

2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики, 08 серпня 2015 року між ними та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовам якого вони передали в іпотеку ОСОБА_6 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 яка є власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначали, що сума позики була повернута ОСОБА_6

27 лютого 2015 року, про що останній склав відповідну розписку із зазначенням відсутністї претензій за договором позики, а тому просили визнати договір іпотеки припиненим, зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, виключити записи про іпотеку з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08 серпня 2014 року у розмірі 119 021 грн 40 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 серпня 2015 року, укладеним між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5, а саме квартиру АДРЕСА_1

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 лише частково повернули позику в розмірі 18 327 грн 10 коп., а тому станом на 18 травня 2015 року заборгованість за договором становила 119 021 грн 40 коп., яка складалась з суми позики в розмірі 109 872 грн 90 коп., а також пені в розмірі 9 148 грн 50 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4,

ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки, укладений 08 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрованого в реєстрі за

№ 1480.

Знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровані 08 серпня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. на підставі договору іпотеки від 08 серпня 2014 року.

Виключено з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки, укладеного 08 серпня 2014 року між

ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що діяла від себе та за ОСОБА_5, зареєстрованого 08 серпня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. на підставі договору іпотеки від 08 серпня 2014 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та задовольнити його зустрічний позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачі своєчасно виконали свої зобов'язання за договором позики та повернули відповідачеві позичені грошові кошти, у зв'язку із чим іпотека є припиненою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зокрема у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що грошові кошти за договором позики від 08 серпня 2014 року були повернуті ОСОБА_6 27 лютого 2015 року в повному розмірі, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за вказаним договором та нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою.

Враховуючи, що грошові кошти за договором позики від 08 серпня 2014 року були повернуті ОСОБА_6 27 лютого 2015 року у

розмірі 128 200 грн, про що останній написав відповідну розписку про їх отримання та зазначив про відсутність претензій по вказаному договору

(а.с. 18), розписка є чинною, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором позики, включаючи нараховану пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Законним та обґрунтованим є також висновок судів про припинення іпотеки, якою забезпечувалось виконання зобов'язань за договором позики, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Доводи ОСОБА_6, що 08 серпня 2014 між ним і

ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено два договори позики та заборгованість погашена повністю по одному із них, є необґрунтованими, спростовуються висновками судів попередніх інстанцій та матеріалами справи. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_6 додавав до позову договір позики та договір іпотеки, що і позивач за первісним позовом. Судами першої та апеляційної інстанції надано вмотивовану оцінку зазначеним обставинам та доказам, наданим на їх підтвердження

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня

2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 березня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур