АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2705/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1854/17Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 липня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк " ОСОБА_4 та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 90/KGN17-12-07 від 13.12.2007 року в сумі 13 119,29 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 13.12.2007 року між ВАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір на суму 20 000 грн. на строк до 12.12.2017 року з оплатою по процентній ставці 16 % річних. Виконання кредитних зобовязань було забезпечено порукою ОСОБА_3 За умовами кредитного договору, позичальник зобовязувався щомісячно до 10 числа здійснювати погашення заборгованості, проте взяті зобовязання належним чином не виконував. Станом на 19.09.2014 року утворилась заборгованість за спірним кредитним договором в сумі 13 119,29 грн., яка має бути стягнута з відповідачів як солідарних боржників.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 липня 2015 року позов ПАТ "Банк " ОСОБА_4 та Кредит" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ « Банк " ОСОБА_4 та Кредит" заборгованість за кредитним договором № 90/KGN17-12-07 від 13.12.2007 р. в розмірі 9203,10 грн. у солідарному порядку та по 121,80 грн. судового збору з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив змінити його в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору та ухвалити нове рішення, яким стягнути їх виключно з ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування у відрядженні. Проте, відповідач поважність причин неявки у судове засідання (копії наказу про відрядження, повідомлення про відрядження тощо), а тому колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України, розглядає справу у відсутності ОСОБА_3

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 грудня 2007 року між ВАТ « Банк « ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 90/KGN17-12-07 на суму 20000 грн., з оплатою по процентній ставці 16% річних на строк до 12 грудня 2017 року (а.с.4-5).

Як вбачається з п.3.3. умов кредитного договору № 90/KGN17-12-07 від 13 грудня 2007 року, боржник зобовязується здійснювати платежі до 10 числа кожного місяця, відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.6-7).

Для забезпечення виконання кредитного договору, 13 грудня 2007 року ВАТ «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_3 уклали договір поруки № 90/KGN17-12-07/1 (а.с. 9-10).

Відповідно до умов укладеного договору позивачем були перераховані грошові кошти у вказаній вище сумі на ім'я ОСОБА_5, згідно із заявою про видачу готівки за № 5 від 13.12.2007 року (а.с.8), а остання взяла на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту щомісячно в строк до 10 числа, згідно з графіком погашення кредиту, що є додатком до договору. Пунктом 3.4 вказаного договору визначено право банка вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів, неустойки, вразі неналежного виконання чи не виконання позичальником умов договору.

У зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору, станом на 19.09.2014 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 13119,29 грн., яка складається з суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 3754,72 грн., суми простроченого боргу за кредитом - 2359,60 грн., суми строкової заборгованості за відсотками - 50,92 грн., суми простроченого боргу за відсотками - 678,26 грн. та пені - 6275,79 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.11-13).

20 жовтня 2014 року банк предявив до боржника та поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення частини позики, що залишилась, і процентів за кредитом на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положення ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у звязку із чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобовязання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 90/RGN17-12-07 від 13 грудня 20007 року, останній платіж за кредитом було здійснено 17 липня 2014 року в сумі 300 грн.

Пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку.

ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» 20 вересня 2014 року направив позичальнику та поручителю вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а 20 жовтня звернуся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, банк звернувся з вимогою до поручителя в межах 6 місячного строку, що вказує на те, що порука ОСОБА_3 не була припинена.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.5 договору поруки № 90/KGN17-12-07/1 від 13 грудня 2007 року у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також відшкодуванню всіх збитків. Виконання зобовязань поручителем за даним договором є безумовним.

Вказані положення договору поруки повною мірою відповідають положенням ст.ст. 554, 555 ЦК України.

Таким чином, безпідставними є доводи апелянта про те, що відповідальність за порушення умов кредитного договору лежить виключно на позичальникові.

Відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України особа є невинуватою в порушенні зобовязання, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

ОСОБА_3 не довів, що він вжив усіх заходів направлених на виконання умов кредитного договору № 90/KGN17-12-07 від 13 грудня 2007 року.

При цьому, проживання апелянта у м. Миколаєві, на що він посилається в апеляційній скарзі, а також відсутність спілкування із позичальником жодним чином не звільняє його від обовязків, покладених на нього за умовами договору поруки та положеннями чинного законодавства.

Всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_3 не надав до суду доказів того, що він був позбавлений можливості звернутися до ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» для отримання інформації щодо розміру заборгованості по кредиту та своєчасно її оплатити.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_3 не навів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_6

--//-- ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1