Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 1,83 % річних на термін до 18 вересня 2025 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 18 вересня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» документи щодо повернення грошових коштів за кредитним договором.

Звертав увагу на те, що у зв'язку зі неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 29 липня 2015 року становить 2 045 573 грн 53 коп. та складається із: 1 303 184 грн 71 коп. - заборгованість за кредитом; 602 320 грн 86 коп. - заборгованість за відсотками; 125 406 грн 27 коп. - пеня; 1 976 грн 59 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом; 12 685 грн 10 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за відсотками.

Посилаючись на наведене та те, що відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погасили, банк просив стягнути вищевказану заборгованість з позичальника та поручителя у солідарному порядку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 045 573 грн 53 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 1,83 % річних на термін до 18 вересня 2025 року. Крім цього, за порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_3 зобов'язалася сплачувати пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кожний календарний день від суми простроченого платежу.

Також встановлено, що 18 вересня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Відповідно до копії заяви на видачу готівки ВАТ «Кредитпромбанк» перерахував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 63 000 доларів США.

06 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 18 вересня 2006 року, якою погоджено графік погашення кредитної заборгованості.

21 січня 2011 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 18 вересня 2006 року, умовами якої встановлено, що фактичний залишок заборгованості за цим договором складає 59 313 доларів США 23 центи, що еквівалентно 471 154 грн 65 коп. Крім цього, сторонами було визначено, що починаючи від 28 березня 2011 року ОСОБА_3 здійснюватиме погашення кредиту та сплачувати нараховані проценти ануїтетними платежами відповідно до графіку.

21 січня 2011 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, яким встановили, що фактичний залишок заборгованості за цим договором складає 59313 доларів США 23 центи. Крім цього, сторони визначили, що за порушення строків погашення кредиту та сплати процентів за його користування ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити на користь ВАТ «Кредитпромбанк» штраф у розмірі 3 % від загальної суми кредиту у випадку порушення ОСОБА_3 істотних умов договору, що забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі ненадання у встановлені строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена кредитним договором.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу, зокрема прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки.

Також судами встановлено, що зв'язку зі неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 29 липня 2015 року становить 2 045 573 грн 53 коп. та складається із: 1 303 184 грн 71 коп. - заборгованість за кредитом; 602 320 грн 86 коп. - заборгованість за відсотками; 125 406 грн 27 коп. - пеня; 1 976 грн 59 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом; 12 685 грн 10 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, зроблені на підставі встановлених фактичних обставин справи та зібраних у справі доказам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог вищевказаних норм закону відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості та на підтвердження виконання умов вищевказаного договору.

Доводи касаційної скарги щодо того, що позивач не набув право вимоги до відповідачів спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги в частині стягнення заборгованості з поручителя, оскільки поручитель ОСОБА_4 судові рішення в касаційному порядку не оскаржував, а доказів того, що заявник має право представляти інтереси останнього, до касаційної скарги не додано.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук