Справа № 142/258/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О. , без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про поновлення терміну звернення до суду з питання прийняття спадкового майна, встановлення спадкоємцем п'ятої черги спадкоємців за законом та про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася д суду з даним позовом.

28.08.2017 року до Вінницького районного суду з Крижопільського районного суду Вінницької області надійшла дана цивільна справа за підсудністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,14 га на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області 21.11.2001 року, оригінал якого втрачено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_2, батько позивача ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що вона та її сестра ОСОБА_4, як онуки, являються спадкоємцями п'ятої черги спадкоємців за законом на її майно, спадкоємці попередніх черг відсутні. Сестра ОСОБА_4 відмовилася від спадщини.

Позивач звернулася до Піщанської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй відмовлено з причин пропуску терміну звернення до нотаріальної контори, а також на земельну ділянку відсутній правовстановлюючий документ.

Тому позивач просить суд поновити терміну звернення до суду з питання прийняття спадкового майна, встановити її спадкоємцем п'ятої черги спадкоємців за законом та визнати за нею права власності на земельну ділянку площею 2,14 га на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області 21.11.2001 року.

В судове засідання сторони не з'явилися з невідомих суду причин, хоч неодноразово повідомлялися в установленому порядку про дату, час та місце судового розгляду.

Попередньо через канцелярію суду надійшло електронне повідомлення від представника позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_5, згідно якого остання просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Також через канцелярію суду надійшла заява в.о. сільського голови Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про розгляд справи без участі представника сільської ради, та не заперечують проти задоволення позову.

Врахувавши думки сторін, висловлені в поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 в с. Кукули Піщанського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 в с. Кукули Піщанського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто спадщина після її смерті відкрилася до 01.01.2004 (набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року), тому при вирішенні всіх питань, які стосуються спадкового майна ОСОБА_2, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Спадкові відносини після смерті ОСОБА_3 регулюються Цивільним кодексом України 2003 року.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 ЦК УРСР 1963 року визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Інших черг спадкоємства за законом Цивільним кодексом УРСР 1963 року не передбачено.

Згідно зі статтями 548 та 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1265 ЦК України визначено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Статтею 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Позивач стверджує, що вона та її сестра ОСОБА_4 являються спадкоємцями за законом п'ятої черги після смерті баби ОСОБА_2

Однак, дане твердження позивача є помилковим , оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, а згідно з нормами ЦК УРСР 1963 року на момент смерті ОСОБА_2 передбачалося лише дві черги спадкоємців за законом. Тому позивач не являється спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті ОСОБА_2

Таким чином, як би можна було встановити, що ОСОБА_3 являвся сином ОСОБА_2, то ОСОБА_3 міг би бути спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 Однак, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.11), матір'ю ОСОБА_3 була ОСОБА_2, а не ОСОБА_2.

Будь-яких інших доказів на підтвердження родинних стосунків ОСОБА_3 з ОСОБА_2, а також на підтвердження родинних стосунків ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суду не надано.

Крім того, позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження її родинних стосунків з ОСОБА_3, а саме те, що останній являвся батьком позивача.

У випадку підтвердження родинних стосунків позивача з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можна було б розглядати спадкування позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 в порядку спадкової трансмісії.

Однак, знову таки ж, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт прийняття спадщини її батька ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_2, а також доказів на підтвердження прийняття позивачем спадщини після смерті батька ОСОБА_3

Крім того, позивач стверджує, що після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,14 га на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області 21.11.2001 року, оригінал якого втрачено.

Досліджуючи ксерокопію Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2 про те, що на підставі рішення 18 сесії 3 скликання Гуменської сільської ради народних депутатів від 9 квітня 2001 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 2,14 га, яка розташована на території Гуменської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8), судом вбачається , що даний Державний акт видано вже після смерті ОСОБА_2, тому останній належати не міг та остання не набула права власності на вищезазначену земельну ділянку, оскільки відповідно до ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч.1 ст.137 ЦПК України).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України є роз'яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Сторони в судові засідання на неодноразові виклики суду не з'являлися без поважних причин, клопотання про витребування будь-яких доказів суду не заявляли, суд не мав змоги на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснити наслідків невчинення такої процесуальної дії.

В матеріалах даної цивільної справи міститься лише відповідь завідуючої Піщанською державною нотаріальною конторою про те, що Піщанською державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_2 спадкова справа не заведена (а.с.47).

Суд не може встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3

Крім того, суд не приймає відмову від прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_2 ОСОБА_4, оскільки така відмова адресована Піщанському районному суду та датована 21 травня 2012 року (а.с.13), а відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, відповідачем по даній справі повинна бути і ОСОБА_4

Згідно зі ст.33 ЦПК України у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Як зазначалося вище, на неодноразові виклики суду позивач та її представник не з'являлися без поважних причин, будь-яких клопотань суду не заявляли.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено жодних обставин, зазначених в позові, а саме: про те, що позивач являється спадкоємцем ОСОБА_2; про те, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2; про те, що ОСОБА_4 також являється спадкоємцем ОСОБА_2 та відмовилася від прийняття спадщини після її смерті; про те, що відсутні інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2; про те, що ОСОБА_2 на момент смерті належала земельна ділянка, право власності на яку позивач просить визнати за нею в порядку спадкування.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими , тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про поновлення терміну звернення до суду з питання прийняття спадкового майна, встановлення спадкоємцем п'ятої черги спадкоємців за законом та про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання копії повного рішення суду, шляхом подання апеляційної скарги.

Повне рішення виготовлено 20.11.2017 року.

Суддя: