Справа №263/5482/17
Провадження №4-с/263/46/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Папаценко П.І., за участі секретаря Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі Донецької області цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя надійшла скарга представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі за текстом ПАТ «ПУМБ», в якій просить:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2017 року у виконавчому провадженні ВП №48029231 неправомірними;

- скасувати постанову у виконавчому провадженні ВП № 48029231 від 20.03.2017 року державного виконавця Нещадима І.С. про повернення стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа №2-44/11, виданого 10.04.2012 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 626 667,07 доларів США, як незаконну;

- зобов'язати державного виконавця Нещадима І.С. відновити виконавче провадження ВП №48029231 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 44/11, виданого 10.04.2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя;

- зобов'язати державного виконавця Нещадима І.С., вжити невідкладних заходів відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» щодо реалізації на прилюдних електронних торгах арештованого майна - нежитлового приміщення, загальною площею, 649,8 кв.м., розташованого за адресою: м.Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 97а, що належить на праві власності ОСОБА_2, в межах виконавчого провадження ВП № 48029231 щодо примусового виконання виконавчого листа №2- 44/11, виданого 10.04.2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя.

Вказаний виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Виконавче провадження відкрито 3.07.2015 року, а 2.08.2016 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника, а саме нежилого приміщення загальною площею 649,8 кв.м., розташованого за адресою: м.Маріуполь, пр..Перемоги, буд.97а, що виступає предметом іпотеки за договором №9/1 від 17.04.2008 року.

20.03.2017 року державний виконавець в ОСОБА_1 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а саме статтею 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» призупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, орган ДВС прийшов до висновку, що не має правових підстав для передачі вищезазначеного арештованого майна боржника на прилюдні торги. Однак, ПАТ «ПУМБ», як стягувач не згоден з такою позицією з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, а за ст.61 Закону реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України, а саме Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 27.04.2016 року по справі №6-103цс16, зазначено, що «норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем.

Виконавче провадження №48029231 відкрийте на підставі виконавчого листа саме про стягнення заборгованості з боржника.

Отже, в даному випадку посилання органу ДВС про неможливість проведення реалізації майна боржника є безпідставним, оскільки на примусове виконання стягувачем пред'явлено виконавчий документ із встановленим судом способом виконання - стягнення заборгованості, а не виконавчий документ про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зупинено дію ст. 41, 43-47 Закону України «Про іпотеку».

Однак, ПАТ «ПУМБ не звертався до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст.590 ЦК України, а стягнув із боржника заборгованість за кредитним договором.

Згідно ст.41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Як зазначалося вище Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зупинена дію саме ст. 41 Закону України «Про іпотеку».

У вказаному законодавчому акті жодним чином не йдеться про зупинення дії положення ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» в тому числі щодо реалізації іпотечного майна на загальних засадах.

За існуючих обставин, оскільки виконавчим документом є рішення суду про стягнення заборгованості, стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, яка підлягає застосуванню в пріоритетному порядку при здійсненні примусової реалізації арештованого нерухомого майна боржника в межах виконавчого провадження №48984798 щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості на користь ПАТ «ПУМБ».

Таким чином на теперішній час відсутні законодавчі перешкоди щодо проведення виконавчих дій з приводу здійснення реалізації арештованого майна - нежитлового приміщення, загальною площею, 649,8 кв.м., розташований за адресою: м.Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 97а.

Однак нормативно-необґрунтована правова позиція орану ДВС та невірне тлумачення і застосування норм матеріального права призводить до зволікання щодо вжиття заходів, направлених на фактичне виконання рішення суду на користь ПАТ «ПУМБ».

За вказаних обставин орган ДВС не має підстав для застосування ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.41 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, за ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права державного виконавця щодо захисту інтересів стягувача.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні запити до державних обліково-реєстраційних установ, які ведуть реєстри майнових прав осіб, в тому числі: запит до Держгеокадастра щодо наявності інформації в Державному земельномукадастрі; запит до Державної інспекції сільського господарства;запит до Державної авіаційної служби України; запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України; запит до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, тощо.

У зв'язку з чим відсутня інформація щодо повної та вичерпної перевірки майнового стану боржника, що свідчить про передчасність прийнятого рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

В судове засідання представник заявника не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, в яких зазначив, що 3.07.2015 року було відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу та були виконанні всі виконавчі дії, передбачені законодавством, зокрема складено акт опису й арешту майна боржника: приміщення загальною площею 649,8 кв.м., розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Перемоги, буд.97а, яке є предметом іпотеки за договором №9/1 від 17.04.2008 року.

Проте, вказане майно реалізоване не було через дію ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким зупинена реалізацію вказано майна. В силу вимог Тимчасових заходів, державний виконавець не може виконати вимоги ст.61 Закону (щодо подальшої передачі майна на реалізацію), на підставі чого, 20.03.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану.

Зясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення скарги з наступних підстав.

При зверненні до суду, заявником зазначалося, що оскаржувану постанову вони отримали лише 14 квітня 2017 року, це твердження ніким не спростоване. До суду скарга була надіслана 28.04.2017 року. Таким чином, строк звернення до суду заявником не пропущений.

Судом встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м.Маріуполя 10.04.2012 року за рішенням суду від 22.06.2011 року у цивільній справі №2-44/11.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 від 3.07.2015 року, за заявою стягувача від 5.06.2015 року, було відкрито виконавче провадження по вказаному виконавчому листу та боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду в строк до 10.07.2015 року. В разі невиконання в добровільному порядку прийнято рішення виконувати його примусово зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою державного виконавця Нещадима І.С. від 7.07.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, в межах суми звернення стягнення 626667, 07 доларів США.

2.08.2016 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, накладено арешт на майно боржника, а саме: нежиле приміщення загальною площею,649,8 кв.м., розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Перемоги, буд.97а, яке виступає предметом іпотеки за договором №9/1 від 17.04.2008 року, що підтверджується відповідними копіями акту та витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

25.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

21.10.2016 року суб'єктом оціночної діяльності, а саме: Консалтинговою групою «Арго Експерт» складено звіт про вартість арештованого майна, яка складає 1 842000,00 грн., про що державним виконавцем здійснено повідомлення сторін виконавчого провадження.

В подальшому державний виконавець не здійснив заходів щодо передачі арештованого майна на реалізацію та 20.03.2017 року прийняв оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувану, якою було повернуто виконавчий документ № 2-44/11, виданий 10.04.2012 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя, стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку із наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно.

2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Місто Маріуполь Донецької області відповідно до вказаного розпорядження входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Разом з тим, стягувач звертає увагу на можливість реалізації іпотечного майна на загальних засадах, за положеннями ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення примусової реалізації арештованого нерухомого майна боржника в межах виконавчого провадження №48984798, оскільки статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не зупиняється дія ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», але з таким твердженням суд не може погодитись, виходячи з наступного.

За рішенням Жовтневого районного суду від 22.06.2011 року у цивільній справі №2-44/11, та на його підставі виданим 10.04.2012 року виконавчим листом з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнута заборгованості за кредитним договором №9 від 17.04.2008 року, у розмірі 626 667,07 доларів США.

У даному випадку має місце стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення за предмет іпотеки.

Згідно іпотечного договору №9/1 від 17.04.2008 року, за рахунок предмета іпотеки: нежилого приміщення загальною площею,649,8 кв.м., розташованого пр.Перемоги, буд.97 «а» в м.Маріуполі задовольняються вимоги іпотекодержателя ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором №9 від 17.04.2008 року.

Отже, від самого початку визначена правова природа вказаного нерухомого майна, як предмета іпотеки, на який розповсюджуються вимоги ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року, щодо зупинення дії наведених статей Закону України «Про іпотеку».

У виконавчому провадженні, виконання державним виконавцем вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», повинно проводитись на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За наведених обставин, пріоритетними для державного виконавця є виконання вимог ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо зупинення дії наведених статей Закону України «Про іпотеку» перед процедурою реалізації майна, на яке звернено стягнення, передбаченою ст.61 Закону України «Про виконавче провадження».

З цього приводу є безпідставним посилання стягувача на правову позицію Верховного суду України, викладеної у постанові від 27.04.2016 року по справі №6-103цс16, оскільки вона сформована без урахування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Враховуючи наведене, відсутні підстави щодо зобов'язання державного виконавця вжити невідкладних заходів відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» щодо реалізації на прилюдних електронних торгах арештованого майна - нежитлового приміщення, загальною площею, 649,8 кв.м., розташованого за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пр.Перемоги, буд. 97а.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Так, пунктом 9 ч. 1 вказаної статті зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення. Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в Додатку до цього Закону.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що державний виконавець дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, ототожнюючи встановлену законом вимогу щодо зупинення продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, із встановленою забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Крім того, за ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права державного виконавця щодо захисту інтересів стягувача.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні запити до державних обліково-реєстраційних установ, які ведуть реєстри майнових прав осіб, в тому числі: запит до Державної інспекції сільського господарства;запит до Державної авіаційної служби України; запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України; запит до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, тощо.

У зв'язку з чим відсутня інформація щодо повної та вичерпної перевірки майнового стану боржника.

Наведене свідчить про передчасність прийнятого рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, адже оспорювала постанова винесена державним виконавцем із порушенням чинного законодавства, а отже має бути скасована.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Крім того, відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення

Відповідно до абз.2,3 п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Оскільки права заявника порушуються безпосередньо постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2017 року, а разом з тим суд не має повноважень на вчинення дій, які мають бути виконанні безпосередньо посадовою особою, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу частково, скасувавши відповідну постанову, а в частині зобовязання державного виконавця: винести постанову про відновлення виконавчого провадження; вжити невідкладних заходів щодо реалізації арештованого майна на прилюдних електронних торгах, відмовити, оскільки така вимога є передчасною.

Керуючись ст. 210, 387 ЦПК України, суд -

УХ В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2017 року у виконавчому провадженні ВП №48029231 неправомірними;

Скасувати постанову у виконавчому провадженні ВП № 48029231 від 20.03.2017 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про повернення стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа № 2-44/11, виданого 10.04.2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 626 667,07 доларів США.

В задоволенні решти скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Папаценко П.І.