Справа № 369/1811/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2742/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені вимоги мотивував тим, що 18 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 67799 доларів США строком до 17 червня 2033 року на умовах, визначених договором кредиту. 18 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено іпотечний договір № 02-10/2413, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 310 в житловому будинку № 2 житлового комплексу на вул. Красного Пахаря, 2-в в с. Петрівське Києво-Святошинського району. Відповідач порушила графік погашення заборгованості за кредитом, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, станом на 21 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 92708,97 доларів США, що еквівалентно 2063181,26 грн.

Просив для задоволення позовних вимог за кредитним договором в сумі 92708,97 доларів США, що еквівалентно 2063181,26 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме майнові права на незакінчену будівництвом квартиру за вказаною адресою, встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що єдиною підставою для відмови в задоволенні позову є нібито пропущення позивачем строку позовної давності, що не відповідає дійсності, оскільки 29 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подала до банку заяву про реструктуризацію, що є визнанням боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся з вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу цього майна за ціною на підставі визначеної обєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна (виконавчого провадження) початкової ціни, що суперечить вимогам ст. ст. 39, 43 цього Закону, при цьому не визначив у заявлених позовних вимогах початкової ціни та не надав суду висновку субєкта оціночної діяльності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 18 червня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 030.29-50/358-К, згідно п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошові кошти у сумі 67799 доларів США зі сплатою 13 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 цього договору, що є його невідємною частиною, та зазначеним порядком погашення суми основної заборгованості. Кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 17 червня 2033 року. Кредит надається позичальнику для фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до договору № КНТР-000686/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 19 травня 2008 року, що укладений між позичальником та ККУП ФК «Житло-інвест».

Згідно п. 2.5 кредитного договору у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; інші штрафні санкції.

18 червня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 02-10/2413, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту № 030.29-50/358-К від 18 червня 2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру № 310 загальною проектною площею 70,07 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі в житловому будинку № 2 (5 черга) житлового комплексу на вул. Красного Пахаря, 2-в в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, які належать іпотекодавцю на підставі договору № КНТР-000686/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 19 травня 2008 року, що укладений між іпотекодавцем та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та договору відступлення майнових прав № ДВМП-000686 від 17 червня 2008 року, що укладений між іпотекодавцем та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест». Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 481240 грн., що еквівалентно 99137 доларів США.

Згідно п. п. 4.1, 4.5 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

18 червня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін до іпотечного договору, згідно якого п. 1.3.1 викладено в іншій редакції щодо змісту основного зобовязання «1.3.1 повернення кредиту в сумі до 67799 доларів США, сплатою процентів за користування кредитом в розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобовязання, з кінцевим терміном погашення кредиту до 17 червня 2038 року (включно), а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлено основне зобовязання».

27 жовтня 2014 року на адресу ОСОБА_2 банком направлено вимогу про усунення порушень зобовязань, в якій зазначено, що станом на час направлення вимоги розмірі заборгованості за кредитним договором складає 92708,97 доларів США без врахування нарахованої пені.

Станом на 21 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості складає 92708,97 доларів США, що еквівалентно 2063181,26 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом 64857,06 доларів США, еквівалентно 1443354,11 грн., та суми заборгованості за відсотками 27851,91 доларів США, еквівалентно 619827,14 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2, забезпеченим укладеним із нею же іпотечним договором, утворилася заборгованість 92708,97 доларів США, що еквівалентно 2063181,26 грн. внаслідок порушення умов кредитного договору, у позивача виникло право захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотечного договору в рахунок погашення заборгованості.

Під час розгляду справи будь-якого альтернативного розрахунку заборгованості відповідачем надано не було, клопотань про призначення експертизи для перевірки правильності розрахунку відповідачем в суді першої інстанції не заявлялось, наданий позивачем розрахунок є чітким, зрозумілим і приймається колегією суддів за достовірний.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Верховним Судом України в справі № 6-1923цс15 висловлена правова позиція від 02 листопада 2016 року, що виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Разом із тим, доказів початкової ціни предмету іпотеки у вигляді висновку субєкта оціночної діяльності позивач під час розгляду справи не надав.

Отже, оскільки без зазначення початкової ціни предмету іпотеки задоволення вимог позивача у заявлений ним спосіб є неможливим, при цьому позивач не скористався наданою йому можливістю і під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав доказів щодо грошового вираження такої ціни, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що оскільки позивачем не доведено всіх обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме не визначено ціни предмету іпотеки відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб не підлягають до задоволення.

Такий висновок є правильним і узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, які є обовязковими для всіх судів.

Представником позивача під час апеляційного розгляду справи заявлялося клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання оцінки предмету іпотеки, у задоволенні якого йому було відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивачем під час розгляду апеляційної скарги не доведено, що неподання доказів ціни позову, а саме оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами, або що в дослідженні цих доказів йому було неправомірно відмовлено.

Отже, в силу вимог диспозитивності цивільного законодавства, ПАТ «Укрсоцбанк» не доведено всіх обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу, що доводами апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовані, а зміст апеляційної скарги зосереджений лише на дотриманні позивачем строку позовної давності, і цій обставині, на думку позивача, було надано невірної оцінки.

Так, відповідачем ОСОБА_2 надавалася заява про застосування позовної давності із тих підстав, що останній платіж по процентах зроблений відповідачем ще 20 квітня 2012 року в сумі 2,20 доларів США, тобто в неповному обсязі, таким чином строк користування кредитом був змінений на 19 липня 2012 року (на 90 день після 20 квітня 2012 року дати неповної сплати відсотків), враховуючи п. 4.5 кредитного договору (а. с. 77 78).

Відповідно до ст. ст. 251, 266, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, відповідно до п. 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору (сплата кредиту та нарахованих процентів) протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж по процентах дійсно здійснювався ОСОБА_2 20 квітня 2012 року в сумі 2,20 доларів США.

Таким чином, строк виконання основного зобовязання було змінено на 19 липня 2012 року, а позов подано 23 лютого 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем визнано борг шляхом подання заяви про реструктуризацію від 29 жовтня 2014 року, колегія суддів відхиляє, а саму заяву, додану до апеляційної скарги, не може прийняти в якості доказу, оскільки вона не була предметом дослідження суду першої інстанції і позивачем всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України не доведено, що неподання вказаної заяви про реструктуризацію до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами, або що в дослідженні цього доказу йому було неправомірно відмовлено.

Колегія суддів, оцінюючи доводи апеляційної скарги, враховує, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову з підстав його недоведеності, а не в звязку із пропуском строку позовної давності, а висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позову доводами апеляційної скарги взагалі не спростовувались.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_3