Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання рішення про реєстрацію права власності недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати рішення про реєстрацію (шляхом передачі) права власності на квартиру АДРЕСА_1 іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 08 вересня 2008 року № 0/з недійсним.

В обґрунтування вказаних вимог, позивач зазначав, що між ним і АКІБ «УкрСиббанк» 08 вересня 2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язання за договором споживчого кредиту ним з банком також був укладений договір іпотеки.

04 серпня 2015 року відповідач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Правовою підставою реєстрації права власності на іпотечне майно є окремий договір, який з ним не укладався.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Так, судами було встановлено, що ОСОБА_4 уклав договір іпотеки, на підставі якого передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Приватним нотаріусом, як державним реєстратором прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію іншого речового права (іпотеки) квартири, за відповідачем, як кредитором.

Судами адміністративної юрисдикції дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, без вчинення нотаріальної дії з майном, які виникли на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були визнані протиправними, рішення нотаріуса скасовано.

У справі, яка переглядається, судами було встановлено, що позивач ОСОБА_4 у цій справі пред'явив позовні вимоги до ТОВ «Кей-Колект» про визнання рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 08 вересня 2008 року № 0/з недійсним на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав.

Оскільки відповідач не є особою, яка уповноважена законом вчиняти державну реєстрацію, заявлені до нього вимоги з підстав, наведених у позові, не підлягають задоволенню.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун Л.М. Мазур