Справа № 658/3584/17
(провадження № 2/658/1333/17)
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 жовтня 2017 року м. Каховка

Суддя Каховського міськрайонного суду Херсонської області Терещенко О.Є., ознайо-мившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача.

Частиною 5, ст. 119 ЦПК України, визначено, що до позовної заяви додаються документи про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2, ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати встановлюється законом.

Частиною 3, статті 6 Закону України " Про судовий збір" встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір спла-чується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судо-вого збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, виз-начає Закон України «Про судовий збір», який складається з абсолютно визначених норм права (норми з вичерпною конкретністю і повнотою встановлюють умови своєї дії, права і обовязки субєктів та наслідки їх порушення) .

З 01.09.2015 року набрали чинності Закони України «Про внесення змін до деяких за-конодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким змінено ставки судового збору за подання до суду процесуальних документів і перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тощо.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судо-вий збір за подачу позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою стано-вить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працез-датних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав спожи-вачів» як на підставу звільнення від сплати судового збору, на увагу при вирішенні питання щодо відкриття провадження, не заслуговують, з наступних підстав.

Так, у постанові № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року Верховний Суд України прийшов до наступного правового висновку.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини пер-шої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою су-дових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розгля-дають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прий-няття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких зако-нодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання касаційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Так, відповідно до редакції Закону України «Про судовий збір» в редакції до 01.09.2015 року, стаття 5 вказаного Закону містила пункт 7, відповідно до якого пільги щодо сплати судового збору мали позивачі - споживачі, проте за змістом змін до ст. 5 даного Закону, убачається, що з 01.09.2015 року споживачі - за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав, не відносяться до субєктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Отже, положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст. 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше та які є спеціальними щодо вирішення питання наявності пільг щодо сплати судового збору, вна-слідок чого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосована бути не може .

Згідно з пп. 5, п. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди визначається ставка судового збору, яка становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру про-житкового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Виходячи з наведеного, провадження не може бути відкрито, позивачу необхідно надати строк для усунення недоліків, а позовну заяву залишити без руху, попередивши, що в разі невиконання ухвали суду, позов буде вважатись неподаним та повернутий відповідно до вимог ст.121 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист прав споживача залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви пять днів з дня отри-мання копії цієї ухвали.

Якщо позивач в установлений строк вимоги ухвали суду не виконає позовна заява буде вважатись неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_5