Справа № 361/3352/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3822/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 26.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Приходька К.П., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, середньої заробітної плати за затримку розрахунку, відшкодування моральної шкоди ,-

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

Вона працювала бухгалтером у ДП «Інформаційно-ресурсний центр», 2 червня 2016 її було звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

При звільненні розрахунок з нею не проведено, чим порушено її трудові права на своєчасне отримання розрахунку.

Цими діями відповідач їй заподіяв моральну шкоду, яка полягає в неотриманні зарплати і розрахункових, як єдиного джерела для існування, що поставило її сімю у незадовільні матеріальні умови, вплинуло на її здоровя, погіршилось її психологічне самопочуття.

Враховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача заробітну плату, нараховану на день звільнення за два дні червня 2016 року в сумі 677,89 грн., компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки в сумі 28599,40 грн., вихідну допомогу при звільненні в розмірі одного місячного заробітку в сумі 15938,84 грн., а також стягнути на підставі ст.117 КЗПП середню заробітну плату за період з 3 червня 2016 року по 27 лютого 2017 року в сумі 84475,86 грн., моральну шкоду в сумі 10062,50 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» на користь ОСОБА_2 розрахункові при звільненні: невиплачену заробітну плату 677,89 грн., компенсацію за невикористані відпустки 28599,40 грн., вихідну допомогу при звільненні 12972,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 119996,55 грн., на відшкодування моральної шкоди 1500 грн., всього стягнуто 163746,44грн.

Не погодившись з рішення суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при визначені середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції невірно обрахував середньоденну зарплату позивача, оскільки не врахував премій, виданих у травні 2016 року на підставі наказів відповідача. Також вказувала на арифметичні помилки при розрахунку премії за травень у розмірі 4200 замість 4800 грн., що

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 з ДП «Інформаційно-ресурсний центр», їй не було виплачено заробітну плату за два дні червня 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки разом із середнім заробітком за весь час затримки розрахунку та компенсацією спричиненої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала бухгалтером у ДП «Інформаційно-ресурсний центр», 2 червня 2016 її було звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КзПП, однак не виплачено нараховану на день звільнення за два дні червня 2016 року в сумі 677,89 грн. та компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки в сумі 28599,40 грн.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не оспорюються, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку .

Оскільки позивачку звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення на іі користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі одного місячного заробітку у розмірі 12972,60 грн.

Доводи сторін про різний розмір місячного заробітку ОСОБА_2, який затвердженням позивачки складає 15938,84 грн., а відповідач наполягав 12343 грн. 91 коп., суд першої інстанції належним чином оцінив і обґрунтовано виходив при визначенні місячного заробітку позивачки, згідно із «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, з наступними змінами.

Встановивши, що відповідач не виплатив заробітну плату за два дні червня 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» указаних сум, а також обґрунтованість вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України в межах заявлених позовних вимог.

Визначаючи середньоденний заробіток позивача у розмірі 648,632 грн. з метою визначення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд першої інстанції вірно керувався п.8 «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та навів відповідні розрахунки у мотивувальній частині судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно обрахував середньоденну зарплату позивача, оскільки не врахував премій, виданих позивачеві у травні 2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованими. При цьому колегія суддів враховує, що премії, які були виплачені позивачеві у травні 2016 року, були нараховані на підставі наказів відповідача за роботу позивача за 2015 рік та 1 квартал 2016 року, отже не включали той період, який береться для визначення середньоденної зарплати два останніх місяця роботи перед звільнення квітень і травень 2016 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильність вказаного розрахунку спростовуються матеріалами справи, а суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок невиплати відповідачем позивачеві частини заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, останній була спричинена моральна шкода у розмірі 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги про її недостатній розмір колегія суддів відхиляє, оскільки стягнення моральної шкоди у розмірі 1500 грн. з урахуванням вимог розумності та справедливості є достатньою і справедливою компенсацією позивачу за завдану моральну шкоду у зв»язку з порушенням її трудових прав.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :