24.10.2017 Провадження №2/389/803/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

при секретарі Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знамянка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 49827 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору від 21.07.2006 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.1 статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Державну реєстрацію вказаних змін проведено 17.07.2009. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2 та п.3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 правил користування платіжною карткою. Одночасно, п.5.3 умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п.4.9 умов та правил надання банківських послуг та п.5.8 правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3, до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Свої зобовязання за договором та угодою позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань по договору, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (утому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п.6.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п.5.6 правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Відповідно до п.6.4 умов та правил надання банківських послуг, за незгодою зі зміною правил та/або тарифів банку позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п.5.3 умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно з п.4.6 умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з рахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п.5.7 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно з п.5.2 умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.07.2017 має заборгованість 49827 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 5243 грн. 63 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 38584 грн. 47 коп., заборгованості за пенею та комісією 3150 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 2348 грн. 91 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Відповідно до п.9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1600 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Також представник позивача надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010, підписавши анкету-заяву від 16.05.2011. У даній анкеті-заяві вказано, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Також в письмових поясненнях вказано, що до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Крім того представник позивача у своїх письмових поясненнях наполягає на тому, що штраф і пеня є окремими видами неустойки, які не є взаємовиключними, оскільки штраф застосовується за порушення виконання зобовязання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. До письмових пояснень представником позивача в копіях додано довіреність, анкету-заяву ОСОБА_1 від 16.05.2011, витяг з умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010, лист «Про затвердження умов та правил надання банківських послуг для Приватбанку та всіх дочірніх банків» від 06.03.2010, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 з Єдиного державного реєстру судових рішень, виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2006 по 06.10.2017.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 20.09.2017, у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні з урахуванням його письмового заперечення від 25.09.2017, справу розглянути за його відсутності. У письмовому запереченні представник відповідача посилається на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки банком не надано примірник, в якому б містився підпис ОСОБА_1 Одночасне нарахування банком штрафу та пені за одне й те саме порушення строки виконання грошових зобовязань за кредитним договором суперечить положенням статті 61 Конституції України. Крім того в запереченні зазначено, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5300 грн. 00 коп., проте в період з 2006 року по 2014 рік сплатила 28723 грн. 00 коп., що свідчить про дострокову сплату нею кредиту в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 21.07.2006 укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником заяви. У заяві від 21.07.2006 вказано, що ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 1900 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році (а.с.8 зворот).

ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.6 статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.20).

У подальшому між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 16.05.2011 укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній анкеті-заяві вказано, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с.124).

Про розмір кредитного ліміту та відсоткову ставку за ним в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 16.05.2011 не зазначено.

Всупереч письмовим поясненням представника позивача, в яких вказано, що до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, дана довідка в матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2006 по 06.10.2017 вбачається, що 07.08.2006 банком позичальнику встановлено кредитний ліміт 1900 грн. 00 коп., 13.04.2007 збільшено кредитний ліміт до 2000 грн. 00 коп., 12.08.2008 збільшено кредитний ліміт до 3500 грн. 00 коп., 24.05.2011 збільшено кредитний ліміт до 4500 грн. 00 коп., 11.07.2011 збільшено кредитний ліміт до 5300 грн. 00 коп., 19.08.2015 зменшено кредитний ліміт до 5250 грн. 00 коп. Наданими кредитними коштами з 08.08.2006 ОСОБА_1 користується в повному обсязі. Останній платіж в сумі 350 грн. здійснений ОСОБА_1 12.12.2014, про що свідчить запис про поповнення карки в терміналі самообслуговування (а.с.119-123).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 21.07.2006, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк станом на 31.07.2017 нарахував ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 49827 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 5243 грн. 63 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 38584 грн. 47 коп., заборгованості за пенею та комісією 3150 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 2348 грн. 91 коп. (а.с.4-7).

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, суд вважає, що заборгованість за кредитом, що вказана в розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017, в сумі 5243 грн. 63 коп. підлягає стягненню з неї в повному обсязі.

З приводу нарахування відсотків за користування кредитом суд відзначає наступне.

Банком до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 31.07.2017. З наданого розрахунку вбачається, що на тіло кредиту в сумі 5243 грн. 63 коп. банком нараховано проценти за користування кредитом в сумі 38584 грн. 47 коп. При цьому, з 07.08.2006 по 31.12.2012 банк виходив з процентної ставки 36% річних, як і зазначено в заяві ОСОБА_1 від 21.07.2006, з 01.01.2013 30,00% річних, з 01.09.2014 34,80% річних, з 01.04.2015 43,20% річних.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

За змістом ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви, в якій вказано, що вона разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Проте, умови та правила надання банківських послуг ні від 21.07.2006, ні від 06.03.2010 не містять підпису відповідача. При цьому, належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці умови мала на увазі ОСОБА_1, підписуючи заяву від 21.07.2006 та анкету-заяву від 16.05.2011, та відповідно, чи брала вона на себе зобовязання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, у справі відсутні (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2320цс16 від 22.03.2017, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для судів).

У заяві від 21.07.2006 та анкеті-заяві від 16.05.2011, поданими ОСОБА_1 на видачу кредиту, відсутня її письмова згода на підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки, а також відсутні відомості про те, до якого розміру банк має право підвищити процентну ставку за користування кредитом.

Відсутні відомості про можливі розміри підвищеної процентної ставки і в умовах та правилах надання банківських послуг від 21.07.2006 та від 06.03.2010, на ознайомлення з якими відповідача, як клієнта, посилається банк.

Отже, за таких обставин, оскільки ОСОБА_1, як споживач банківських послуг, надавала письмову згоду на укладення кредитного договору, погодившись на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але з 01.01.2013 банком зменшено відсоткову ставку за кредитом до 30% на рік на суму залишку заборгованості, що не є порушенням прав ОСОБА_1, як споживача банківських послуг, то саме ця процентна ставка має враховуватись при обчисленні процентів за користування кредитом.

Оскільки доданий до позовної заяви розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги у повному обсязі, суд вважає за необхідне самостійно розрахувати дану суму.

Так, з розрахунку заборгованості за договором від 21.07.2006 вбачається, що з розрахунку 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 29.08.2014 банком нараховано відсотків в сумі 254 грн. 32 коп.

Заборгованість за кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, становить 5243 грн. 63 коп. Кількість днів за період з 01.09.2014 по 31.07.2017 (дату, на яку здійснено розрахунок заборгованості) становить 1064 дні. Відтак, заборгованість по відсотках за період з 01.09.2014 по 31.07.2017 з розрахунку 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом становить (30%/360*1064*5243,63) 4649 грн. 35 коп.

Таким чином, сума заборгованості за відсотками до дати, на яку здійснено розрахунок заборгованості (31.07.2017), складає (254,32+4649,35) 4903 грн. 67 коп., а не 38584 грн. 47 коп., як зазначено в позові.

При зверненні до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що до складу кредитної заборгованості ОСОБА_1 входить заборгованість за пенею та комісією в сумі 3150 грн. 00 коп. У розрахунку заборгованості за договором вказана сума зазначена, як сума комісії (а.с.7), тому суд вважає, що сума заборгованості в розмірі 3150 грн. 00 коп. є заборгованістю за комісією.

Так, з приводу нарахування заборгованості за комісією судом встановлено наступне.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 вказано, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», укладення договору про споживчий кредит може бути повязано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Частиною 2 даної статті передбачено, що до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобовязань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобовязань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

Тож, враховуючи зазначену правову позицію, суд приходить до висновку, що встановлення та нарахування банком комісії у розмірі 3150 грн. 00 коп. є незаконним, а тому в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у вказаному розмірі слід відмовити.

Крім того, при зверненні до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що до складу кредитної заборгованості ОСОБА_1 входять штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг від 21.07.2006, а потім відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 2348 грн. 91 коп.

З приводу нарахування штрафу судом встановлено наступне.

У правовій позиції, висловленій у справі №6-2003цс15, вказано, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи викладене та дотримуючись положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також враховуючи положення ч.2 ст.549 ЦК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача лише штраф у розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків.

Так, заборгованість за кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, становить 5243 грн. 63 коп. Заборгованість за відсотками складає 4903 грн. 67 коп., тому сума, на яку буде нараховуватися штраф, складає (5243,63+4903,67) 10147 грн. 30 коп.

Тож, сума штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків становить (10147,3*5/100) 507 грн. 37 коп.

Фіксована частина штрафу у розмірі 500 грн., відповідно, стягненню не підлягає, оскільки суперечить ч.2 ст.549 ЦК України.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 10654 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 5243 грн. 63 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом по відсотковій ставці 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом 4903 грн. 67 коп., штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості з урахуванням відсотків 507 грн. 37 коп.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 з Єдиного державного реєстру судових рішень, яке додане представником позивача до своїх письмових пояснень, до уваги судом не приймається, оскільки воно взагалі не стосується даної справи.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку на 21,38%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 342 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, ст.ст.258, 526, 549, 629, 642, 651, 653, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок №3111, МФО №305299) заборгованість за договором від 21.07.2006 в сумі 10654 (десять тисяч шістсот пятдесят чотири) грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок №3111, МФО №305299) судовий збір в сумі 342 (триста сорок дві) грн. 08 коп.

Решту судового збору в сумі 1257 (одну тисячу двісті пятдесят сім) грн. 92 коп. віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_3