Справа № 415/4958/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.10.17 2017 року Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Чернобривко Л.Б.

за участю секретаря - Павлова О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 16/4/2008 від 30.01.2008 pоку, що станом на 10.01.2017 р. складає 167 634 грн. 78 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, розташовану за адресою: м.Алчевськ, вул.Гагаріна, 38А-78, загальною площею 28,20 кв.м., шляхом її продажу з прилюдних торгів, з метою задоволення вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27т, ) за кредитним договором № 16/4/2008 від 30.01.2008 року в сумі 167 634,78 грн. за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що буде встановлена субєктом оціночної діяльності у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що 30.01.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 16/4/2008, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 45 955 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нерухомого майна, зі встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 28 січня 2028 року згідно графіку, який є невідємною частиною кредитного договору. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Позичальник ОСОБА_2 умови кредитного договору № 16/4/2008 від 30.01.2008 року належним чином не виконував, станом на 10.01.2017 року за ним виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 167 634,78 грн., з яких: кредит 6 221,00 доларів США, відсотки 1 441,75 доларів США, комісія за РО 556,57 грн., плата за пропуск платежів 5 949,77 грн.

В забезпечення виконання зобовязань, між Банком та відповідачем ОСОБА_2 30.01.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3 Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою: м.Алчевськ, вул.Гагаріна, 38А-78, загальною площею 28,20 кв.м., яка належить відповідачу ОСОБА_2

Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за Кредитним договором, звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки: квартиру, розташовану за адресою: м.Алчевськ, вул.Гагаріна, 38А-78, загальною площею 28,20 кв.м., шляхом її продажу з прилюдних торгів.

У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 не зявилася, просила судові засідання проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повім лені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

30.01.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 16/4/2008, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 45 955 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нерухомого майна, зі встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 28 січня 2028 року згідно графіку, який є невідємною частиною кредитного договору.

Позивач вказує, що станом на 10.01.2017 року за ОСОБА_2 виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 167 634,78 грн., з яких: кредит 6 221,00 доларів США, відсотки 1 441,75 доларів США, комісія за РО 556,57 грн., плата за пропуск платежів 5 949,77 грн.

Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, за ним виникла заборгованість, позивач, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №16/4/2008 від 30.01.2008 р., що станом на 10.01.2017 р. становить 167 634,78 грн., просить звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки: квартиру, розташовану за адресою: м.Алчевськ, вул.Гагаріна, 38А-78, загальною площею 28,20 кв.м., шляхом продажу з прилюдних торгів.

Вимоги позивача суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

Згідно ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Як встановлено частино 1 ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавця або третьої особи. Заставодавцем відповідно до ч.1 ст. 583 ЦК може бути боржник або третя особа ( майновий поручитель)

Відповідно з п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека- вид забезпечення виконання зобовязання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення в виконання зобовязання іншої особи -боржника.

У судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що 30.01.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5, що є майновим поручителем за зобовязаннями ОСОБА_2, укладено договір іпотеки.

Позивач не надав доказів, підтверджуючих факт укладання між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №16/4/2008 від 30.01.2008 р., та доказів, підтверджуючих факт належності предмету іпотеки (квартири, розташованої за адресою: м.Алчевськ, вул.Гагаріна, 38А-78), саме відповідачу ОСОБА_2

Як вбачається з позовної заяви позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, проте з останнім іпотечний договір не укладався.

Згідно положень ч. 1ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Позивачем не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно дост. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно достатті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2, оскільки позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Оскільки за подання даного позову сплату судового збору було відстрочено, а позовні вимоги задоволенню не підлягають, з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.526,530,536,543,575,587, 611 ЦК України,ст.10,60,212215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 «Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)».

Заочне рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.Б. Чернобривко