КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/433/17
Провадження №2/319/290/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мальованого В.О.,

при секретарі судового засідання Синякової О.І.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1

законного представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7І про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В позовній заяві позивачі зазначили , що вони є рідними доньками померлої 28 липня 2016 року ОСОБА_7.

Після її смерті відкрилася спадщина , зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,57 га, яка розташована на території Вершинської сільської ради Більмацького району Запорізької області.

В установлений законом шестимісячний строк позивачі з заявою до нотаріальної контори не звернулися, оскільки були впевнені, що все майно їх мати заповіла своєму сину ОСОБА_6, з яким вона проживала на момент смерті і який доглядав за нею.

В березні 2017 року позивачі отримали письмові повідомлення, надіслані Більмацькою державною нотаріальною конторою, з яких дізналися про те , що за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповітів , посвідчених від імені померлої матері на їх ім'я.

В позовній заяві позивачі вказують про поважність пропуску строку звернення до суду з заявою про прийняття спадщини, оскільки вони не знали про існування заповіту, тому просять суд визначити їм додатковий строк в 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, повідомили причину неявки.

Представник позивачів - адвокат ОСОБА_1.В. в судовому засіданні підтримала позицію позивачів, викладену в позовній заяві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, наполягала на його задоволенні. ОСОБА_1 пояснила суду, що дійсно на момент смерті матері позивачів ОСОБА_7 проживала зі своїм сином ОСОБА_6 в с.Вершина. За життя в 2006 році їхня мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла донькам, тобто позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Після тяжкої хвороби з серпня 2015 року і до моменту смерті 28 липня 2016 року мати проживала з братом позивачів - відповідачем по справі ОСОБА_6, який зі своєю дружиною доглядали за нею. В зв"язку з цим вони вважали, що їхня мати перезаповіла все своє майно на ім"я сина ОСОБА_6, а відповідно брата позивачів., і тому не звертались до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

В березні 2017 року позивачі отримали письмові повідомлення, надіслані Більмацькою державною нотаріальною конторою, з яких дізналися про те, що за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповітів, посвідчених від імені померлої матері на їх ім'я.

Законний представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2. та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомили судові про те, що вони позов не визнають, оскільки за матеріалами справи не випливає поважних причин пропуску позивачами строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 пояснила судові, що її чоловік ОСОБА_6 рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2014 року визнаний недієздатним, потребує постійного догляду та її призначено опікуном на ним.

Щодо вимог позивачів про визначення додаткого строку для подання заяви про прийняття спадщини та зазначених поважних причин пропустку строку ОСОБА_2 пояснила, що позивачам було відомо про існування заповіту складеного за життя їх матір"ю ОСОБА_7 на користь своїх доньок , примірник заповіту був у них на руках. І тому твердження позивачів про те , що вони вважали, що якщо мати на момент смерті проживала зі своїм сином, а відповідно братом позивачів, і за цей час вона змінила зміст заповіту, яким все своє майно заповідала на його ім"я, не є поважними причинами пропуску зазначеного шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того ОСОБА_2 повідомила , що вони зверталиися до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з проханням , щоб ті з'явилися до нотаріальної контори для переоформлення спадщини, оскільки їх брат ОСОБА_6, як недієздатна особа має право відповідно до ст.1241 ЦК України на обов'єязкову частку у спадщині , незалежно від наявності заповіту, і прохали щоб останні надали нотаріусу оригінали документів на землю , однак позивачі відмовили , посилаючись на те , що за заповітом усе майно належить їм.

Представник ОСОБА_3 також наполяв на винесенні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначені ними в позовній заяві не являються поважними.. Поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для прийняття спадщини, а такі причини позивачами не наведені.

Виходячи з наведеного, а також положень стст.158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі.

Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 померла 28 липня 2016 року, після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 8,57 га, яка розташована на території Вершинської сільської ради, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП №032632, виданого 18 квітня 2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №32 (а.с.7, 9).

За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкодавець ОСОБА_7 за життя на випадок своєї смерті 28 липня 2006 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося заповідала своїм донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.8).

ОСОБА_7 на момент своє смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, але на момент смерті проживала у сина ОСОБА_6 в с.Вершина Більмацького району Запорізької області, що підтверджується довідкою виконкому Вершинської сільської ради Більмацьго району Запорізької області (а.с.14)..

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є доньками померлої ОСОБА_7 , а відповідно спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері (а.с. 10,11).

У березні 2017 року позивачі отримали письмові повідомлення, надіслані Більмацькою державною нотаріальною конторою, з яких дізналися про те, що за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповітів, посвідчених від імені померлої матері на їх ім'я. Нотаріусом їм було повідомлено про пропуск строку для подання такої заяви та розяснено порядок встановлення додаткового строку (а.с. 12,13).

Згідно з ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В пункті 24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 (далі Постанова) Пленум Верховного Суду України розяснив, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Підсумовуючи, слід зазначити, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Із позовної заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_4 випливає, що вони після смерті матері ОСОБА_7, знаючи про існування заповіту за яким мати заповідала усе своє майно їм, своєчасно спадщину не прийняли, оскільки вважали , що мати за життя заповідала все своє майно їхньому брату, і що він після померлої матері фактично прийняв спадщину, а саме, земельну ділянку площею 8,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вершинської сільської ради. Тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняли дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України, а тому позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.1268, 1269,1270 , 1272 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,212,214,215 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволеннні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини - відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.О.Мальований