АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5842/17 Справа № 195/823/17 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань в відповідача станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 12350,60 грн., з яких: 1609,49 грн. - заборгованості за кредитом; 9914,47 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 576,20 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 травня 2007 року в розмірі 12350,60 грн. та 1600,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України.

В порушення умов договору ОСОБА_2 допустила прострочення сплати платежів, внаслідок чого в неї станом 31 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 12350,16 грн., з яких:

- 1609,49 грн. - заборгованості за кредитом;

- 9914,47 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 576,20 грн. - штраф (процентна складова).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, так як дія кредитного договору №б/н від 30 травня 2007 року у відповідності до терміну дії картки закінчилась 27 липня 2008 року і з саме цього моменту почався перебіг строку позовної давності, в той час як із позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в травні 2017 року.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що ОСОБА_2 з 30 травня 2007 року користувалась карткою та частково погашала заборгованість.

Так, останній платіж спрямований на погашення кредитної заборгованості по спірному кредитному договору відповідачем було здійснено 30 липня 2014 року в розмірі 87,20 грн., у зв'язку з чим сальдо простроченої заборгованості за кредитом утворилось з 29 серпня 2014 року, а тому з 01 вересня 2014 року почався відлік позовної давності за вимогами про повернення кожного чергового щомісячного платежу.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку неможливо встановити чи сплачено кошти в розмірі 87,20 грн. саме відповідачем як виконання зобов'язань за кредитним договором, чи погашення заборгованості здійснювалось шляхом самостійного списання вказаних коштів із заробітної карти ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №6-2104цс16.

Окрім цього, апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної не доведено належними в розумінні вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України доказами факт видачі ОСОБА_2 нової кредитної картки, строк дії якої мав би відповідати строку дії кредитного договору.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова