Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Думич Р.М.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор», третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування, мотивуючи свої позовні вимоги наступним: 10.08.2015 року у м. Львові на пр. Шевченка відбулося ДТП за участю автомобілів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_5 застрахована у АСК «ОСОБА_2 Україна», позивач ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії з заявою та усіма необхідними документами про здійснення страхового відшкодування. Однак стверджує, що АСК «ОСОБА_2 України» було виплачено йому лише 14191,66 грн., що є значно меншою від суми реальних збитків. Поряд з тим, покликаючись на вимоги п.36.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, зазначає, що розмір франшизи в сумі 510 грн. має бути відшкодована винуватцем ДТП ОСОБА_5 Крім того, стверджує, що у звязку із невиплатою у повному обсязі страхового відшкодування, ПАТ АСК «ОСОБА_2 Україна» завдала йому моральну шкоду, адже технічні пошкодження транспортного засобу зробили неможливим його використання, що призвело до порушення життєвого ритму позивача, зокрема особистого ділового життя повязаного із основним видом роботи, який є його джерелом доходу. У звязку із цим просить суд стягнути з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 15062,14 грн., моральну шкоду в розмірі 2500 грн., та витрати на надання правової допомоги в розмірі 6333,6 грн.; стягнути з ОСОБА_5 суму франшизи у розмірі 510 грн., та вирішити питання про стягнення суми судового збору.

13.06.2016 року позивач уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути з ПАТ «АСК «ОСОБА_2 Україна» на користь ОСОБА_3 різницю недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 13 986,94 грн., витрат за залучення експерта (Висновок №3076 від 15.09.2015 року) в розмірі 1075,20 грн., витрат за надання правової допомоги в розмірі 6333,6 грн.; стягнути з ТзОВ «Тавор» суму франшизи в розмірі 510 грн., та вирішити питання про стягнення суми судового збору. Зокрема стверджує, що винуватець ДТП ОСОБА_5 працює у ТзОВ «Тавор», та перебуває з ним у трудових відносинах, а відтак, саме воно повинно сплатити суму франшизи в розмірі 510 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, просив такий задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.52-53), додатково надав пояснення про те, що страховою компанією виплачено позивачу ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 14191,66 грн. Згідно звіту №15256 від 15.10.2015 року вартість матеріального збитку склала 14201,78 грн., а відтак 10,12 грн. було доплачено позивачу в строк, передбачений чинним законодавством, і виконано у повному обсязі свої зобовязання. Однак, сума, яку позивач додатково просить стягнути зі страхової компанії, зокрема на придбання запчастин за цінами, які вказані у Висновку №3076 від 15.09.2015 року не підтверджена ним жодними належними доказами, є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в судові засідання не зявлялась, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі (а.с.189), просить суд позов задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор» та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Сторонам по справі надіслана судова повістка відповідно до ст.74 ЦПК України рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі сторін до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Галицького районного суду м.Львова у справі №461/9325/15-п від 09 вересня 2015 року (а.с.11) ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП на накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судом встановлено, ОСОБА_5 10.08.2015 року о 12 годині 50 хвилин, у м.Львові на пр.Шевченка, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті рівнозначних доріг не надала перевагу автомобілю марки «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_2, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснила зіткнення з ним. Автомобілі отримали технічні пошкодження чим було завдано матеріальних збитків. ОСОБА_5 порушила п.16.12 Правил дорожнього руху України.

Власником автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_4.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПАТ СК «Українська страхова група», що підтверджується Полісом АІ/7598590 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії до 14.02.2016 року, страхувальник ОСОБА_3 (а.с.6); страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., розмір франшизи 500 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у АСК «ІНГО Україна», що підтверджується Полісом АІ/3774374 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії до 30.09.2015 року, страхувальник ТзОВ «Тавор» (а.с.7); страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., розмір франшизи 510 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_3 №3076 від 15 вересня 2015 року (а.с.13-19), складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Subaru Outback 2.5 I 4АТ» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження у ДТП 10.08.2015 року, з урахуванням результатів його обстеження 18.08.2015 року, в цінах на дату ДТП, становить: 28178,60 грн. (двадцять вісім тисяч сто сімдесят вісім) грн. 60 (шістдесят) коп.

Поряд з тим, згідно звіту №15256 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Outback» реєстраційний номер НОМЕР_2, від 15 жовтня 2015 року (а.с.68-70) складеного на замовлення АСК «ІНГО-Україна», оцінювачем ОСОБА_7, матеріальний збиток завданий власнику КТЗ «Subaru Outback» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження складає 17042,14 грн., з урахуванням ПДВ 14201,78 грн.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи суд розяснив сторонам право заявити клопотання про призначення повторної автотоварознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку понесеного позивачем внаслідок ДТП, з огляду на відмінності у Звіті №15256 та Висновку №3076, однак останні відмовилися від реалізації вказаного процесуального права (а.с.207-210).

Страховиком приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна» було виплачено ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Subaru Outback 2.5 I 4АТ» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, у розмірі 14191,66 грн.

Однак, вважаючи вказану суму недостатньою для відшкодування завданих збитків, ОСОБА_3 30.09.2015 року звернувся до АСК «Інго» зі заявою про перегляд суми страхового відшкодування (а.с.58).

Проте, АСК «Інго» повідомила позивачу про те, що виплата страхового відшкодування була проведена з урахуванням франшизи 510 грн., що в сумі склала 14191,66 грн.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п.22.1. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обовязок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У відповідності до вимог ст.29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з розясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

З огляду на викладене, обовязок по відшкодуванню різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, виникає у товариства, працівником якого є винуватець ДТП, тобто ТзОВ «Тавор», у якому на момент ДТП працювала ОСОБА_5, яка є винуватцем транспортної пригоди. У цьому випадку у страховика не виникає обовязок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 02 грудня 2015 р. (а.с.102-105).

З огляду на викладене, страховиком у повному обсязі відшкодовано позивачу ОСОБА_3 витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу автомобіля в розмірі 14191 грн. 66 коп., в межах ліміту відповідальності, а відтак позовна вимога про стягнення з ПАТ «АСК» «Інго» на користь ОСОБА_3 різницю недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 13 986,94 грн., витрат за залучення експерта (Висновок №3076 від 15.09.2015 року) в розмірі 1075,20 грн., до задоволення не підлягає.

Разом з тим, позовна вимога в частині стягнення з ТзОВ «Тавор» на користь ОСОБА_3 510 грн. суми франшизи є підставною та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст.36 Закону).

З урахуванням положень п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Як встановлено матеріалами справи, винуватець ДТП ОСОБА_5 станом на 10.08.2015 року працювала у ТзОВ «Тавор», що було встановлено Постановою Галицького районного суду м.Львова від 09 вересня 2015 року (а.с.11).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів суму витрат на правову допомогу, понесену позивачем, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом . Витрати фізичних осіб, пов'язані з оплатою правової допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Разом з тим, у п.11 Постанови Пленуму №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Верховний суд України надав розяснення про те, що особа, яка надає правову допомогу, не особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу,

тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК.

У процесі розгляду вказаної справи, ОСОБА_3 не заявляв клопотання про допуск адвоката ОСОБА_1 до участі у справі у якості особи, яка надає правову допомогу. ОСОБА_1 фактично приймав участь у розгляді цієї справи в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнені з другої сторони у справі.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат з надання правової допомоги не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача 324,80 грн. судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218 ЦПК України, ст.ст.626, 979, 990, 992, ЦК України, ст. ст. 22,29,33,36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор» на користь ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 510 (пятсот десять) грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_2 Україна» про стягнення різниці недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 13 986,94 грн., витрат за залучення експерта в розмірі 1075,20 грн. та 6333,6 грн. витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тавор» на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 324 (триста двадцять чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.М.Городецька