Справа № 462/3289/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка у липні 2017 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №47 у будинку №100 по вул.Широкій у м.Львові. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Право власності виникло на підставі договору дарування квартири від 07.07.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 18.07.2017р., у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований член сімї колишнього власника квратири ОСОБА_2 Реєстрація місця проживання відповідача у вказаній квартирі створює для неї перешкоди у користуванні майном. Між тим відповідач не проживає у вказаній квартирі без поважних причин більше року та не приймає участі в утриманні такої, при цьому жодних перешкод йому ніхто і ніколи у користування квартирою не чинив. За наведеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив і суд ухвалив розглядати справу без його участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановленого судом, 07.07.2016 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №1673, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 /а.с.4/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об»єктів нерухомого майна від 12.07.2016р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

З довідки про склад сімї та прописку від 18.07.2017р., виданої ОСББ «Під лісом» та довідки від 01.08.2016р., виданої ЛКП «Левандівка» вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5,6/.

Також судом встановлено, що відповідач, який не є членом сім'ї позивачки, у спірній квартирі не проживає з 2006 року, що підтверджується актами ЛКП «Левандівка» від 15.08.2016р., 19.09.2006р. та актом ОСББ «Під лісом» від 07.07.2017р.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.11.2014 року (справа №6-158цс14), яка є обов'язковою до застосування судами на підставі ст. 360-7 ЦПК України, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності та в порядку статей 383, 391 ЦК України, що передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а тому ОСОБА_2І слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

В порядку ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору у розмірі 640 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 264-265, 280-282, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №47 у будинку №100 по вул. Широкій у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області безпосередньо шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: