У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Вінницька міська рада, комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, про встановлення факту самочинного будівництва та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. Земельна ділянка під вказаним домоволодінням перебуває у їх спільному користуванні. Приватизувати зазначену земельну ділянку за погодженням сторін на даний час не вдалось через бажання відповідачів облаштувати собі проїзд через її територію.

У грудні 1981 року прийнято в експлуатацію двоквартирний житловий будинок із зовнішнім розміром 5,91 м х 10,85 м та прибудовирозміром 2,41 м х 10,85 м, 2,95 м х 10,85 м і 3,82 м х 9,56м, тобто станом на 1981 рік до складу домоволодіння входила лише одна житлова будівля, яка була розділена на дві квартири. Також в межах домоволодіння знаходився сарай під літ. «Б» підсобною площею 7,2 кв. м.

Приблизно у 2011 році відповідачами розпочато самочинне зведення двоповерхового житлового будинку на місці, де знаходився сарай під літ. «Б». Також ОСОБА_5 самочинно прибудував до частини будинку, яким він користується, санвузол.

Проте згідно з технічним паспортом, виготовленим у 2015 році, під літ. «Ж» вказано будинок, побудований на місці сараю «Б», вже як житловий, а також зазначено, що рік його побудови - 1989 рік. Крім того, у технічному паспорті з'явилася прибудова «а», яка датована 1986 роком (санвузол).

Внаслідок самочинної забудови вона позбавлена можливості виділити частку вільної від забудови земельної ділянки для подальшої приватизації, а також відсутня прийнятна вільна територія для використання під городні культури.

ОСОБА_4 вважала, що жодних дозволів чи проектів на будівництво, відповідачі не оформляли, а будинок під літ. «Ж» не вводився в експлуатацію, тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд: встановити факт самочинного будівництва відповідачами будинку під літ. «Ж» по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 683 кв. м, що знаходиться за вищевказаною адресою, шляхом знесення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за власні коштисамочинно побудованого будинку під літ. «Ж».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 321, 376 ЦК України, врахувавши роз'яснення, надані у пп. 5, 17постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», дійшли до правильного висновку про те, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області на підставі звернення позивача від 15 лютого 2016 року провів позапланову перевірку законності будівництва двоповерхового житлового будинку та прибудови до частини житлового будинку по АДРЕСА_1, за результатами якої з'ясовано, що зазначені будівлі побудовані протягом 1971-1989 років і порушень не виявлено, про що було повідомлено йпозивача.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно з п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином індивідуальні житлові будинки збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об'єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об'єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 та положенням «Про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294, Державнаархітектурно-будівельна інспекція здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик