Ухвала

іменем україни

23 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживача, визнання частково недійсним умов договору, визнання недійсною пролонгацію договору та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи, в якому просить визнати положення п. 2.6.1 договору банківського вкладу від 01 листопада 2012 року № R4112/26017D/LV09, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк», недійсним, оскільки він є несправедливим та порушує права споживача; визнати недійсною пролонгацію договору банківського вкладу від 01 листопада 2012 року № R4112/26017D/LV09, здійснену 01 травня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк»; стягнути з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь заподіяну порушенням прав споживача моральну шкоду в сумі 10 тис. грн, а також пеню за несвоєчасне здійснення переказу в сумі 3 378 грн 45 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір банківського вкладу № R4112/26017D/LV09, згідно з яким ОСОБА_5 передав, а банк прийняв на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 100 тис. російських рублів та зобов'язався виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад. 05 травня 2014 року позивач подав заяву про повернення належних йому грошових коштів за договором банківського вкладу від 01 листопада 2012 року № R4112/26017D/LV09 у зв'язку з закінченням терміну його дії 01 травня 2014 року. Відповідач відмовився повернути банківський вклад, а погодився повернути на умовах дострокового повернення вкладу, пославшись на п. 2.6.1 договору. Згідно з п. 2.6.1 договору, якщо вкладник в дату закінчення строку розміщення вкладу не звернувся до банку з вимогою про повернення суми вкладу та/або сплати нарахованих відсотків, строк дії договору вважається продовженим наступного банківського дня на той самий строк (в днях), який обумовлено п.1.1.3 даного договору та на тих самих умовах, крім розміру процентної ставки, який визначається відповідно до п. 2.6.3 цього договору. У разі, якщо дата закінчення строку розміщення вкладу припадає на вихідний день, договір продовжується на другий банківський день після вихідного. Таким чином, вказана умова договору фактично виключає можливість вкладника не продовжувати термін дії договору, якщо строк закінчення розміщення вкладу припадає на святковий, вихідний чи не робочий день, відтак є несправедливою, тому повинна бути визнана судом недійсною.

Позивач зазначав, що відповідач всупереч ч. 6 ст. 254 ЦК України безпідставно пролонгував його вклад на новий строк з 01 травня 2014 року, відтак він не зміг отримати свій вклад в іноземній валюті, оскільки банк застосував положення постанови правління Національного банку України від 29 квітня 2014 року № 245, згідно з п. 7 ч. 1 якої уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

Вважав, що вказаними діями банку позивачу заподіяно збитків, пов'язаних із неможливістю отримати свій вклад в іноземній валюті. Такими порушеннями прав споживача позивачу була заподіяна моральна шкода в розмірі 10 тис. грн.

Крім того, відповідач зобов'язаний був повернути вклад позивачу 05 травня 2014 року. Загальний строк прострочення становить більше 100 днів, отже загальна сума пені становить 10 % від суми переказу.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилаючись на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовив у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відсутні ознаки, які характерні для умов несправедливого договору і такі повинні визначатися одночасно трьома критеріями, а саме: порушенням принципу добросовісності; порушенням дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; завданням шкоди умовами договору споживачеві. Крім того, договір банківського вкладу на ім'я вкладника ОСОБА_4 відповідачем не був пролонгований.

Як убачається із п. 3.1 договору вкладник має право вимагати повернення вкладу та сплати процентів, про що зобов'язаний повідомити банк не пізніше, ніж за 2 дні до дня повернення вкладу. Ураховуючи те, що позивач подав заяву про повернення вкладу 05 травня 2014 року, тобто наступного дня після святкових та вихідних днів, не врахувавши п. 3.1, правління банку прийняло рішення про повернення вкладу 07 травня 2014 року, повідомивши про це ОСОБА_4 листом із зазначенням відділення банку отримання депозиту.

У листі, надісланому ОСОБА_4, зазначено, що відповідно до п. 5 постанови НБУ від 29 квітня 2014 року № 245 видача коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати можлива в межах до 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ або згідно з п. 7 даної постанови уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті, за всіма типами договорів, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_4 за отриманням коштів до відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» не з'явився.

Станом на день слухання справи в суді апеляційної інстанції позивач кошти не отримав та згідно з поясненнями представника банку останній готовий до видачі грошей у сумі 117 тис. грн 35 коп.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, правильно застосувавши норми матеріального права: ст. ст. 23, 215, 526, 626, 627, 628, 1058, 1060 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова