Справа № 464/1806/17
пр.№ 2/464/784/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про виселення з самовільно зайнятого житлового приміщення та вселення власника,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить виселити відповідачку ОСОБА_2 із неправомірно займаної квартири АДРЕСА_1, а його відповідно вселити у вказане житло, яке належить йому на праві власності. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що квартиру АДРЕСА_2 він отримав в 1986 році, коли працював вихователем в гуртожитку домобудівного комбінату, що в м.Львові по вул.Луганській. Дана квартира є кооперативною і він за неї повністю виплатив всі платежі та у 2009р. приватизував. Відповідач ОСОБА_2 є його рідною сестрою, яка тривалий час проживала в м.Тернопіль, проте через сімейні обставини у 2007р. повернулась до м.Львова і просила надати їй тимчасове місце в квартирі для проживання, поки вона не найде собі іншого житла, на що він погодився. Вказує, що практично з того часу відповідачка примусово виселила його з квартири та відправила в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки, а по даний час проживає він. В подальшому, в звязку із погіршенням стану здоровя, 08.04.2011р. його було визнано недієздатним, а згодом, 05.06.2012р. ОСОБА_2 було визнано його опікуном. Вважає, що відповідачка практично залишила його шансів повернути собі спірну квартиру, доки його не буде поновлено у цивільній дієздатності. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. було поновлено його цивільну дієздатність, а також припинено опіку. Після цього, він неодноразово звертався у правоохоронні органи з проханням виселити ОСОБА_2 з його квартири, а відповідно вселити, однак, в такому було відмовлено, що мотивувалось тим, що вона є його опікуном. За таких обставин, просить захистити його законне майнове право на житло та як наслідок задоволити даний позов.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради проти заявлених позовних вимог не заперечила, при вирішення спору покладається на розсуд суду, проте просить взяти до уваги майнові права сторін.

Третя особа голова ЖБК-170 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартири АДРЕСА_1 дійсно одноособово належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності № С-01960 від 01.10.2009р. виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №2120-Ж-С від 01.10.2009р., що підтверджується Витягом № 24998419 від 11.01.2016р.

Водночас, згідно виданої ЖБК № 170 довідки № 73 від 29.08.2016р., позивач ОСОБА_1, 17.07.1949р.н., дійсно зареєстрований 08.09.1989р. за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, 17/30, але за даною адресою не проживає.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 являються рідними братом і сестрою, та тривалий час перебували у дружніх відносинах, які погіршились з того моменту, коли відповідачка у 2007р. переїхали з м.Тернополя проживати до м.Львова. Як стверджує позивач у своєму позові, він був примусово виселений відповідачкою ОСОБА_2 із належної йому квартири та відправлений в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки. В подальшому, відповідачка зверталась до суду з вимогами про визнання ОСОБА_1 недієздатним та призначення йому опікуна.

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011р. заяву ОСОБА_2 було задоволено та визнано ОСОБА_1, 1949р.н. недієздатним. Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.06.2012, опікуном ОСОБА_1 призначено ОСОБА_2

Проте згодом, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. задоволено заяву Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування про поновлення цивільної дієздатності; скасовано рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011 № 2о-17/2011 про визнання недієздатним ОСОБА_1, 17.07.1949р.н. та поновити його в цивільній дієздатності; припинено опіку над ОСОБА_1 17.07.1949р.н.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017р. скаргу ОСОБА_2, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. залишено без змін.

На даний час, позивач висловлює твердий намір повернутись до належної йому на праві власності квартири для подальшого постійного проживання, однак відповідачка продовжує чинити йому перешкоди вселенні, а районна адміністрація та правоохоронні органи в даному випадку не надають йому належної допомоги.

Згідно вимог ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

За ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання.

Власник, якщо має підстави передбачити, що його права порушено іншою особою, може звернутись до суду за захистом свого права.

Крім цього відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У відповідності до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідачкою ОСОБА_2, в силу своєї неявки та в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності зайняття нею спірної квартири АДРЕСА_1; договір найму даної квартири та або інші угоди з приводу користування житлом, безпосередньо з його власником, не укладалось.

Таким чином суд вважає, що відповідачка своїми протиправними діями порушує право власності позивача на користування та володіння спірною квартирою, а відтак порушене право слід поновити, шляхом виселення відповідачки з вказаної квартири та вселення позивача в належну йому квартиру.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1080 грн. (по 640 грн. за кожну немайнову вимогу), від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду.

На підставі ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.116, 150, 155 ЖК України та керуючись ст.ст.1, 10, 60, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, 17.07.1949р.н. з займаної квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, 17.07.1949р.н. в належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1080 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: