У х в а л а

19 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 4 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, визнав накази відповідача від 23 жовтня 2014 року та 11 грудня 2014 року незаконними та поновив ОСОБА_4 на посаді начальника юридичного управління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», стягнувши на його користь з відповідача 153 тис. 280 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Апеляційний суд м. Києва 5 листопада 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року залишила без змін.

2 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 21, 36, частини другої статті 38, частин першої, другої статті 148, частини першої статті 149, статті 2411 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статей 303, 304, 335 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судових рішень; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого, 2 березня, 15 червня 2016 року і 26 квітня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 19 вересня 2007 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновком, що звільнення позивача відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства; при цьому суди встановили, що працівник був відсутній два дні на роботі без поважних причин, при обранні виду стягнення були враховані ступінь тяжкості та обставини вчиненого проступку, відповідач дотримався строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України, та дотримався порядку його застосування, визначеного статтею 149 КЗпП України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 17 лютого і 2 березня 2016 року, 26 квітня 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 15 червня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі, погодився з його висновком про те, що відповідач не дотримався строків застосування дисциплінарного стягнення, чим порушив положення статті 148 КЗпП України, а тому позивач має бути поновлений на посаді.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України, оскільки ухвала Верховного Суду України від 19 вересня 2007 року, на яку посилається заявник, постановлена за результатами розгляду справи у касаційному порядку, а тому не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Разом з тим у поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 303, 304, 335 цього Кодексу щодо законності й обґрунтованості судових рішень.

На підтвердження підстави перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2010 року, 27 січня і 22 червня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано зазначені норми процесуального права.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року, якою відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишено без змін рішення апеляційного суду, не перешкоджає подальшому провадженню у справі, то заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко