Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя Преса - Донецьк» про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів, вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористану відпустку, про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя Преса - Донецьк» (далі - ТОВ «Твоя Преса-Донецьк»), посилаючись на те, що

з 26 липня 2011 року вона працювала у ТОВ «Твоя Преса-Донецьк» сортувальником преси. З 1 липня 2014 року відповідач не з вини працівників призупинив свою роботу. Всім робітникам було повідомлено, що підприємство йде в простій із-за початку активної фази АТО, що в період простою всі працівники звільняються від виконання трудових обов'язків та необхідністю бути присутніми на роботі, та що у будь який час робота може бути поновлена знову.

Вказувала, що відповідач жодного разу за весь час не здійснив жодної оплати. 16 червня 2015 року позивач відправила на відомі її адреси власника заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у зв'язку з порушенням власником підприємства норм трудового законодавства), яка була отримана 19 червня 2015 року

та 29 червня 2015 року, проте відповідь їй не була надана, кошти не було виплачено.

Ураховуючи наведене, просила розірвати трудовий договір, стягнути заборгованість по заробітній платі з липня 2014 року по день розірвання трудового договору у розмірі не менше 14 148,26 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за вказаний період, вихідну допомогу за порушення роботодавцем законодавства про працю у розмірі 4 547,67 грн, грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 229,79 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 26липня 2011 року ОСОБА_3 була прийнята сортувальником преси в ТОВ «Твоя Преса-Донецьк». З двох розрахункових листів за червень та липень 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 нараховані в червні 1850 грн, з 1 по 6 липня 2014 року нараховано відпускні в розмірі 377,16 грн.

ОСОБА_3 посилалась на порушення роботодавцем її трудових прав та умов трудового договору. Зазначала, що з 1 липня 2014 року відповідач не з вини працівників призупинив свою роботу, отримані роботодавцем її заяви про розірвання трудового договору та виплату належних сум при звільненні залишені без реагування.

На підтвердження доводів позовної заяви надано заяву про звільнення від 2 червня 2015 року, адресовану директору ТОВ «Твоя Преса-Донецьк», копію аркуша трудової книжки, який не завірено в установленому законом порядку та копії розрахункових листків за червень-липень 2014 року.

Положеннями ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 212 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суд на підставі наданих позивачем доказів, яким дав оцінку в порядку ст. 212 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи, а саме недоведеність позивачем факту невиплати їй заборгованості та інших нарахувань прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме ухвалення рішення не в заочному порядку, ненадіслання копії судового рішення були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та відхиленні з наведенням відповідних мотивів.

Решта доводів зводиться до наведення норм права та трактування їх заявником.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська