Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, до якої приєдналася приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Артемова Наталія Анатоліївна, на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 Зазначала, що 25 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_4, скориставшись безпорадним станом її батька ОСОБА_6, який внаслідок тяжкої хвороби, ускладненої нестерпним болем і застосуванням медичних препаратів, що впливали на його стан здоров'я, не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, в останні дні життя, з метою отримання у власність майна, примусив скласти заповіт на його користь.

Ураховуючи наведене, позивач просила визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі, до якої приєдналася приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області

Артемова Н.А., ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про залишення позову без задоволення, апеляційний суд виходив із відсутності доказів на підтвердження неспроможності спадкодавця під час укладення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку, що оспорюваний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, які вказують на його нікчемність, що в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Проте з повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, щопозивач ОСОБА_3 є дочкою, а відповідач ОСОБА_4 - рідним братом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Згідно із заповітом від 25 вересня 2015 року, посвідченим приватним Славутського міського нотаріального округу Артемовою H.A.,

ОСОБА_6 заповів усе належне йому майно ОСОБА_4

У встановлений законом строк ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а

ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3, керуючись положеннями

ст. 225 ЦК України, посилалась на те, що при укладенні оспорюваного заповіту волевиявлення спадкодавця ОСОБА_6 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки на момент його укладення він тривалий час хворів, приймав медичні препарати, які негативно вплинули на його свідомість та здатність розуміти значення своїх дій, він фізично був не в змозі прочитати заповіт і підписати його текст.

У ході розгляду справи, позивач позовні вимоги та підстави позову не змінювала.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд посилався на відсутність доказів, які б вказували на те, що через стійкий розлад здоров'я на момент укладення заповіту 25 вересня 2015 року, спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про нікчемність оспорюваного правочину. Посилався на порушення приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Артемовою Н.А. процедури укладення та посвідчення заповіту, а саме ч. 2

ст. 1247, ч. 2 ст. 1248, ч. 2 ст. 1253 ЦК України.

Апеляційним судом установлено, що оспорюваний заповіт, підписаний ОСОБА_8, заповідач прочитав вголос, про що зазначено в заповіті та підтверджено свідками.

У рішенні апеляційного суду зазначено, що в змісті заповіту відсутні дані щодо визначення причини неможливості спадкодавцем

ОСОБА_6 самостійно здійснити підпис документу, як того вимагає

ч. 4 ст. 207 ЦК України, а лише зазначено, що заповідач не може сам підписати заповіт, тому на його особисте прохання текст заповіту підписала ОСОБА_8 Крім того, в заповіті також зазначено, що в зв'язку з тим, що ОСОБА_6 самостійно не може сам підписати заповіт, тому згідно зі ст. 1253 ЦК України, заповіт посвідчено в присутності свідків.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з частиною 2 цієї статті, нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

За змістом ст. 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися у присутності не менш як двох свідків.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Разом із тим, поза увагою апеляційного суду залишилось те, що на звороті оспорюваного заповіту зазначено, що у зв'язку з хворобою ОСОБА_6 заповіт посвідчено на дому, за його дорученням та у присутності нотаріуса текст заповіту підписано ОСОБА_8 Заповіт повністю прочитаний уголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених ним свідків.

З пояснень свідків, допитаних судом установлено, що у зв'язку з тремтінням рук спадкодавець доручив підписати заповіт третій особі у присутності свідків.

Слід зауважити, що діючим законодавством на нотаріуса не покладено обов'язку встановлювати діагноз захворювання, а вимагається перевірка цивільної дієздатності заповідувача, свідків, а в разі необхідності зазначення в заповіті факту неможливості заповідача підписати заповіт власноручно.

Посилання апеляційного суду на розбіжності у часі складання та підписання заповіту, а саме, спочатку вказано про те, що заповіт був складений і підписаний в двох примірниках о 14 год. 40 хв., а далі по тексту зазначено, що його текст був підписаний ОСОБА_8 о 15 год. 10 хв. не може бути підставою для визнання заповіту нікчемним.

Так, в тексті заповіту міститься відмітка про те, що він складений і підписаний в двох примірниках о 14 год. 40 хв., а в посвідчувальному написі нотаріуса, що заповіт підписано ОСОБА_8 о 15 год. 10 хв.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не врахував, що предметом даного спору є визнання заповіту недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, що свідчить про вихід апеляційного суду за межі позовних вимог.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_6 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними, місцевий суд вірно застосував положення ст. ст. 11, 225 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, та прийшов правильного правового висновку про недоведеність позовних вимог.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення місцевого суду є законним й обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєдналася приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Артемова Наталія Анатоліївна, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня

2016 року скасувати, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська