Справа № 466/7169/17
У Х В А Л А

03 жовтня 2017 року м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова ЛуцівШумська Н.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до державного реєстратора нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 та просить постановити рішення, яким зобовязати нотаріуса провести реєстрацію її права власності на приміщення за адресою м.Львів, вул.Випаова,11 та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідний запис про реєстрацію права власності.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач звернувся до суду в порядку та керуючись нормами ЦПК України.

Згідно ч.1ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; (п.1) та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (п.3).

Згідно ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.9, ст.10 Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

У ст. 3 цього Закону визначено поняття нотаріуса як уповноваженої державою фізичної особи, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

У роз'ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 07.02.2014р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», узагальненні судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні зазначено, що нотаріус є посадовою особою, а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову. Метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих субєктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже обєктивно існуючі факти, права та обовязки, які субєкти права покладають на себе за своїм бажанням. Владність у нотаріальних правовідносинах виявляється в офіційній силі нотаріальних актів.

У вказаних роз'ясненнях «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» зазначено, що у звязку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт.

Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса, як державного реєстратора прав на нерухоме майно, слід памятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Відповідно до п.7 зазначеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 державна реєстрація є одним із способів впливу держави на формування та розвиток публічно-правових відносин.

У п.3 вказаної постанови зазначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як роз'яснено у п.8 цієї постанови, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004року №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З диспозиції п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією зі сторін суб'єкта владних повноважень. Окрім того, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, необхідною ознакою належності справи до адміністративної юрисдикції є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, і ці функції та повноваження повинні здійснюватися ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

В даному випадку позов заявлено до державного нотаріуса у звязку із здійсненням ним делегованих владних повноважень з питань державної реєстрації права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

З огляду на вище викладене вважаю, що в даній справі має місце публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Таким чином у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити, оскільки відповідачем у справі є спеціальний субєкт, що здійснює делеговані владні повноваження, а предметом спору є його рішення та дії з питань державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Ця позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позивачу слід звернутися до належного суду з позовом в порядку, передбаченому нормами КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.122 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про зобовязання до вчинення дій - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3