Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

13 квітня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення порядку користування спільним майном,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

22.01.2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 На підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06.10.2014 року шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою : Донецька область, м. Торецьк, вул. Терешкової, 3/49. Квартира була оформлена на відповідача.

Після розлучення, вона не має змоги користуватися вказаним майном на рівні з відповідачем, оскільки квартира знаходиться у повному розпорядженні відповідача, де останній проживає разом зі своїми знайомими.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування житловою квартирою за адресою : АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одну житлову кімнату, в спільному користуванні сторін залишити наступні приміщення : коридор, кухня, ванна, туалет.

Представник позивачки надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні заявлених вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справу був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 2247-225 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що 22.01.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.10.2014 року шлюб між ними був розірваний . (а.с. 10).

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 9).

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 26.09.2011 року, ОСОБА_2 придбав квартиру № 49, що знаходиться в м. Дзержинську Донецької області, по вулиці Терешкової, в будинку № 3. (а.с. 11-13)

Згідно технічної характеристики квартири АДРЕСА_2 її загальна площа становить 43,8 кв.м., складається з двох жилих кімнат (житлова площа 34,7 кв.м.), а саме з кімнати № 1 18,9 м.кв., кімнати № 2 15,8 м.кв., кухні площею 5,0 м.кв., ванної обєднаної з вбиральнею 3,3 кв.м.

Враховуючи, що спірне нерухоме майно, придбано сторонами під час шлюбу, частки, визначені позивачкою є рівними - по 1/2 , суд вважає за можливе в цій частині позов задовольнити.

Що стосується вимоги позивача щодо визначення порядку користування спірною квартирою, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщенням, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст.104 ЖК України член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщенням, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

За аналогією закону ця вимога закону також застосовується у разі визнання порядку користування жилими приміщеннями у квартирах, які належать сторонам на праві власності.

Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»№ 2 від 12 квітня 1985 року, з наступними змінами та доповненнями при розділі житлового приміщенням за вимогою члена родини наймача йому може бути виділене ізольоване житлове приміщення розміром менше житлової площі, що приходиться на нього.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»№ 7 від 4 жовтня 1991 року, з наступними змінами та доповненнями, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Частка житлової площі кожного з співвласників спірної квартири складає 1/2, тому виділення позивачці одної житлової кімнати, а в спільному користуванні залишити коридор, кухню, ванну, туалет, суд вважає правомірним.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування житловою квартирою за адресою : АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одну житлову кімнату.

В спільному користуванні сторін залишити наступні приміщення : коридор, кухня, ванна, туалет.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :