Провадження № 22-ц/779/695/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3

представника міськради - ОСОБА_4

представника ДП ВО «Карпати» - ОСОБА_5,

ОСОБА_6

представника ОДА - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Державне підприємство «Виробниче обєднання «Карпати» та Івано-Франківська обласна державна адміністрація про визнання недійсним, незаконним та скасування п.13 рішення від 08.07.2016 року №220-6 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «Виробниче обєднання «Карпати» площею 8,5097 га на вул. Галицька, 201 для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, вимоги якого збільшив під час розгляду справи. В позовній заяві зазначав, що він є власником нерухомого майна, а саме: виробничих приміщень корпусу №4а та №4 за адресою: вул. Галицька, 201 та 201/4 в м. Івано-Франківськ (окреме трьохповерхове приміщення) за договором купівлі-продажу від 11.02.2016р. (приміщення корпусу №4а), придбаного без земельної ділянки. 25.08.2016 року при зверненні до відповідача про оформлення земельної ділянки, позивачу стало відомо про наявність прийнятого рішення міської ради від 08.07.2016 року №220-6, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП ВО «Карпати» площею 8,5097 га на вул. Галицька, 201. При прийнятті даного рішення не було враховано того, що на відведеній земельній ділянці ДП ВО «Карпати», розміщене окреме приміщення, яке даному підприємству не належить, а є власністю позивача, чим порушено вимоги ст.120 Земельного кодексу України, ч.1 ст.377 ЦК України. 18.11.2016р. позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг для отримання дозволу на складання документації із землеустрою щодо ділянки необхідної позивачу для обслуговування будівель. При цьому, 05.10.2007р. попередній власник приміщення І поверху ТОВ «Пластпайп» (у якого воно придбане позивачем), був уклав договір оренди землі площею 0,2196 га для обслуговування стоянки транспортних засобів по вул. Галицька, 201, тому таке право користування має перейти до позивача.

За таких обставин, просив визнати недійсним і незаконним та скасувати п. 13 рішення 08.07.2016р. №220-6 Івано-Франківської міської ради «Про розгляд клопотання фізичних і юридичних осіб із земельних питань», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП ВО «Карпати» площею 8,5097 га на вул. Галицькій, 201 для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вказує, що при прийнятті даного рішення, не було враховано той факт, що на час прийняття Івано-Франківською міською радою цього рішення на відведеній земельній ділянці розміщувалось окреме приміщення, що не належало ДП ВО «Карпати», а належало іншим особам на праві приватної власності, а саме: І поверх ОСОБА_2, ІІ і ІІІ поверх ОСОБА_8 Тобто будь-якого відношення до вищезгаданого корпусу ВО «Карпати» на час прийняття відповідачем рішення не мало, так як ВО «Карпати» відчужило даний корпус.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки договору купівлі-продажу між ДП «ВО «Карпати» та ТОВ «Пластпайп» від 01.02.2006 р., в якого апелянт придбав І поверх приміщення, чим суд порушив ч.1 п.1 ст.309 Цивільно-процесуального кодексу України. В даному договорі купівлі-продажу приміщення ДП «ВО «Карпати» в особі генерального директора ОСОБА_9, згідно п.14.3 зобовязується надати всі необхідні документи для переоформлення права користування земельною ділянкою площею не меншою ніж 0,63 га, необхідною для обслуговування відчуженого за цим договором майна та яка прилягає до фасадної частини обєкту та повною мірою сприяти виникненню такого права у покупця.

Тобто, ДП «ВО «Карпати», в особі тодішнього і теперішнього генерального директора ОСОБА_9, особисто визначило що для обслуговування тільки І поверху даного корпусу необхідно 0,63 га.

На даний час, ОСОБА_2 є єдиним законним власником вказаного вище окремого нерухомого майна, який складається із трьох поверхів та відповідно до приписів ст.120 Земельного кодексу України має право на отримання частини земельної ділянки з площі 8,5097 га документація щодо якої була затверджена оспорюваним рішенням Івано-Франківської міської ради №220-6 від 08.07.2016р., яке є предметом розгляду у даній справі.

Апелянт також зазначає, що не має можливості як власник окремого приміщення, на отримання передбаченої йому законом земельної ділянки, так як уже міською радою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП ВО «Карпати» площею 8,5097 га на вул. Галицькій, 201 і на даний час проект землеустрою є дійсним.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, що 11.02.2016 року між ТзОВ «Пластпайп» в особі арбітражного керуючого ліквідатора товариства, як продавцем, з однієї сторони та ОСОБА_2, як покупцем з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за №394. Предметом договору є приміщення корпусу №4а по вул. Галицька, 201, літера «А», що розташовані на першому поверсі будинку, площею 1717,1 м.кв. (придбання з повторного аукціону). Попередньо, це приміщення І поверху, як визначено в договорі, належало ТзОВ «Пластпайп» на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2006 р.

Також, як вбачається з матеріалів справи, при оголошенні повторного аукціону з продажу майна підприємства-банкрута ТзОВ «Пластпайп» за лотом №1, у відомостях про земельну ділянку під приміщенням І поверху вказаної будівлі зазначено: відсутня інформація про перебування земельної ділянки у власності чи користуванні останнього, а також і те, що право власності на земельну ділянку до покупця при продажі приміщень І поверху не переходить. Так само при оголошенні першого аукціону у 2015 році на ці ж приміщення, відомості про право продавця на землю відсутні, а земельна ділянка під приміщенням є комунальною власністю територіальної громади, і як зазначено таке право до покупця приміщень на землю не переходить.

Колегія суддів критично відноситься до посилання апелянта на те, що в договорі купівлі-продажу приміщення ДП «ВО «Карпати» згідно п.14.3 продавець зобовязується надати всі документи для переоформлення права користування земельною ділянкою площею не меншою ніж 0,63 га. ТзОВ «Пластпайп», яка є необхідною для обслуговування відчуженого за цим договором майна та яка прилягає до фасадної частини обєкту та повною мірою сприяти виникненню такого права у покупця, оскільки протягом десяти років жодних дій на реалізацію цього пункту договору не було вчинено.

Відповідно до Державного акту на право користування землею ДП «ВО «Карпати» 16.12.1976р., в постійне користування Прикарпатському радіозаводу, правонаступником якого є ДП ВО «Карпати», було надано земельну ділянку площею 17,5 га, а станом на 01.01.2005р. дана ділянка становила 12,25 га.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.01.2016 року №40-3, яке не оскаржувалось у встановленому законом порядку, було надано дозвіл ДП ВО «Карати» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 8.5097 га під обслуговування виробничих приміщень, власником яких є Верховна ОСОБА_11 України, на праві повного господарського відання - ДП «ВО«Карати».

В подальшому, в дане рішення міської ради рішенням від 26.04.2016 року, було внесено зміни за заявою ДП ВО «Карпати» та доповнено пунктом: «При умові встановлення земельного сервітуту для обслуговування нежитлового приміщення на І поверсі по вул. Галицькій, 201, що не належить ДП «Виробниче обєднання «Карпати».

На підставі даного дозволу власника земель територіальної громади в особі міської ради, було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП ВО «Карпати» площею 8.5097 га на вул. Галицька, 201 для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, який затверджено п.13 рішення міської ради від 08.07.2016 року №220-6 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», що є предметом спору.

Цим же рішенням встановлено земельний сервітут на земельну ділянку для обслуговування нежитлового приміщення на першому поверсі, що не належить ДП ВО «Карпати».

Особливу увагу слід звернути на план земельного сервітуту проекту землеустрою, на підставі якого забезпечено прохід та проїзд (з початку межі всієї земельної ділянки) до приміщень корпусу №4а по вул. Галицька, 201, власником першого поверху якого був, на час прийняття оспорюваного рішення, апелянт ОСОБА_2 При цьому, як встановлено судом першої інстанції, на час прийняття міською радою рішення 08.07.2016 року, ОСОБА_2 був власником набутого на повторному аукціоні приміщення тільки першого поверху, а не окремої будівлі, як зазначено в позовній заяві.

Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебувають у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на ці обєкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що повязане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних обєктів).

Згідно Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 р. у справі №6-253цс16, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Отже, на час прийняття органами місцевого самоврядування рішення від 08.07.2016 року №220-6 про затвердження документації конкретній юридичній особі, дана юридична особа була землекористувачем спірної земельної ділянки. Апелянт який уже був власником І поверху приміщень будівлі за договором купівлі-продажу від 11.02.2016 р., тобто частини будівлі та без земельної ділянки, яка так і не набула обєктом права власності чи користування попереднього власника, набув право безстрокового сервітуту, як одного з виду прав на користування чужою земельною ділянкою.

Право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою чи ділянками, згідно ст.98 ЗК України.

Таким чином, апелянтом не було доведено факту об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні своїх прав на користування земельною ділянкою на вул. Галицька, 201 для обслуговування належних йому адміністративно-виробничих будівель та споруд .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_11

ОСОБА_12