Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі, правонаступником якого є Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Житомирське ОУ ПФ України в Житомирській області), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 35 596 грн 04 коп. надміру виплачених коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 квітня 1999 року відповідач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком, в якій вказала, що пенсія з інших підстав чи від іншого відомства їй не призначалася. На підставі цієї заяви та додатних до неї документів Корольовським районним управлінням соціального захисту населення м. Житомира протоколом від 20 квітня 1999 року ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком. Згодом стало відомо, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 03 лютого 1996 року отримує пенсію в разі втрати годувальника. За таких обставин позивач вважає, що ОСОБА_3, звертаючись за призначенням пенсії за віком, приховала той факт, що отримує іншу державну пенсію. Оскільки чинне законодавство не передбачає права одночасно отримувати різні державні пенсії, то сума пенсії, надміру виплачена внаслідок зловживань із боку ОСОБА_3, могла бути повернута останньою добровільно, але відповідач безпідставно отримані кошти не повернула.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Житомирського ОУ ПФ України в Житомирській області 35 596 грн 04 коп. надміру виплачених коштів.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено відповідними доказами вини відповідача та зловживань із її боку при поданні документів для призначення пенсії за віком. При цьому суд зазначив, що вирок у кримінальній справі стосовно ОСОБА_3 скасовано, справу направлено для організації у справі додаткового розслідування та рішення по суті справи на теперішній час не прийнято, а тому доказів вини ОСОБА_3 не встановлено. Крім того, суд виходив із того, що за результатами висновку експерта від 14 грудня 2009 року № 1/1127 неможливо вирішити питання, чи виконані підписи в графах заяви від 20 квітня 1999 року ОСОБА_3 чи іншою особою. За таких обставин суд вважав, що станом на час розгляду справи в суді не доведено відповідними доказами вини ОСОБА_3 та зловживань з її боку при поданні документів для призначення пенсії за віком.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд навпаки вважав, що позивачем доведено недобросовісність із боку відповідача, яка, звернувшись у 1999 році за призначенням їй пенсії за віком, приховала той факт, що у 1996 році їй призначена пенсія по втраті годувальника, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що безпідставно набута відповідачем та надміру виплачена їй сума у розмірі 35 596 грн 04 коп. за період із 12 березня 1999 року по 31 травня 2009 року підлягає поверненню позивачу.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України установлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Разом із тим за приписами ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом установлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області із 03 лютого 1996 року отримує пенсію у разі втрати годувальника.

Протоколом від 20 квітня 1999 року № 1686 Корольовського районного управління соціального захисту населення м. Житомира, яке згодом було реорганізовано в Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира та в наступному - в Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі, правонаступником останнього є позивач, ОСОБА_3 із 12 березня 1999 року призначено іншу державну пенсію за віком.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2012 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 192 КК України, присуджено стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 35 596 грн 04 коп.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року скасовано вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2013 року стосовно ОСОБА_3, справу направлено прокурору м. Житомира для організації у справі додаткового розслідування.

Апеляційним судом установлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2016 року скасовано постанову слідчого від 21 вересня 2013 року про закриття кримінального провадження (а. с. 97).

У матеріалах справи на а. с. 60 міститься копія постанови старшого слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області про закриття кримінального провадження від 21 вересня 2013 року, згідно з якою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 квітня 2013 року № 0001101, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України. Згідно зі змістом цієї постанови під час досудового розслідування не було здобуто достатніх доказів, які б вказували на причетність до вчинення вказаних правопорушень ОСОБА_3, та не доведено її вини.

На а. с. 97 знаходиться копія ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2016 року, якою скасовано постанову старшого слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 21 вересня 2013 року про закриття кримінального провадження із тих підстав, що під час винесення постанови слідчим не було з'ясовано всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, на які звернув увагу апеляційний суд Житомирської області у своїй ухвалі від 26 лютого 2013 року, з урахуванням зібраних доказів у їх сукупності та не надано належної юридичної оцінки діям ОСОБА_3, а також не вжито всіх передбачених законом заходів щодо виявлення та притягнення до відповідальності винної особи, яка вчинила відповідне кримінальне правопорушення, оскільки заподіяні державні збитки продовжують мати місце і ніхто не поніс законної відповідальності за їх спричинення.

Таким чином, станом на час ухвалення апеляційним судом рішення про задоволення позову у справі відсутній вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, який за вищевказаних обставин є допустимим доказом у цій справі, зважаючи на положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, необґрунтованими є висновки апеляційного суду про доведеність факту недобросовісності з боку відповідача.

Разом із тим апеляційний суд залишив поза увагою положення п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак